ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 лютого 2020 року                         м. Чернівці справа № 718/2765/19
                                                                провадження №22-ц/822/174/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Тодоряк Г.Д. 
за участю: заявника ОСОБА_1 , представника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області - Марчук Б.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Мізюка В.М.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог заяви
У  жовтні  2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Обґрунтовуючи заяву  ОСОБА_1  зазначав, що він з народження фактично проживає у с.Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, однак в належному йому паспорті громадянина України міститься відмітка про реєстрацію в цьому селі з 06 листопада 1989 року. 
Заявник вважав, що має право на пільги, передбачені ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв`язку із цим  ОСОБА_1  звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком, однак йому було відмовлено, оскільки відсутні документи, що підтверджують його проживання у с.Ставчани Кіцманського району Чернівецької області не менше чотирьох років станом на 01 січня 1993 року. 
Посилаючись на вказані обставини просив суд встановити факт його постійного проживання у с. Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, в зоні посиленого радіологічного контролю, в період з 01 січня 1989 року по 06 листопада 1989 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 у с. Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія), в період з 01 січня 1989 року по 06 листопада 1989 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник надав докази, які підтверджують факт його постійного проживання у період з 01 січня 1989 року по 06 листопада 1989 року у с. Ставчани Кіцманського району Чернівецької області, в зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія), що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання у с. Ставчани Кіцманського району Чернівецької області - без розгляду.
Апелянт вважає, що встановлення факту про який просить заявник пов`язується з наступним вирішенням спору про право на пільгову пенсію за віком, який має вирішуватись в порядку позовного провадження, а тому заяву подану ОСОБА_1 в порядку окремого провадження слід залишити без розгляду. 

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_1 громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 році (а.с.14).
Відповідно до довідки Ставчанської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 06 червня 2019 року №705 ОСОБА_1 постійно проживає у с.Ставчани Кіцманського району Чернівецької області з 06 листопада 1989 року по даний час (а.с.8).
05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління обслуговування громадян Кіцманського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з заявою щодо призначення йому пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Листом від 27 вересня 2019 року Управління обслуговування громадян Кіцманського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки ним не підтверджено періоду постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше чотирьох років (а.с.7).
Таким чином, з метою підтвердження факту проживання у с.Ставчани Кіцманського району Чернівецької області в період з 01 січня 1989 року по 06 листопада 1989 року, який необхідний ОСОБА_1 для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження з посиланням на ст.315 ЦПК України.
Відповідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із ч. 1 та 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 
1) родинних відносин між фізичними особами; 
2) перебування фізичної особи на утриманні; 
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у ст. 315 ЦПК України не є вичерпним.
Аналізуючи дані норми права слід дійти висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відмова відповідного органу в установленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у своїх пояснення на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення вказувало на наявність спору про право, зокрема, спору щодо призначення ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.31-34).
Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги.
Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.
Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник.
Водночас  із заявлених вимог вбачається, що ОСОБА_1 позасудовим порядком установлення факту скористався, отже в даній справі між заявником і заінтересованою особою виник спір у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, з приводу призначення заявнику пенсії на пільгових умовах, що передбачено ст. 55 Закону № 796-XII.
Частиною першою статті 5 цього ж Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. 
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
У справі, що переглядається, вирішення спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17 (провадження № 14-550цс18).
Аналіз доводів апеляційної скарги є недоцільним з огляду на порушення судом норм процесуального закону.
Таким чином, суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення з порушенням правил юрисдикції.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною першою статті 256 ЦПК України визначено, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. 
Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.  Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до частини четвертої статті 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору
Із урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2019 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. 
Справу слід передати на розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити частково.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2019 року скасувати.
Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.
Передати справу до Чернівецького окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий                                                Н.К.Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак
І.Б. Перепелюк