ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м   У к р а ї н и

14 січня 2020 року м. Херсон
справа № 665/2109/18
провадження №22-ц/819/201/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В., 
суддів: Пузанової Л.В., 
Чорної Т.Г., 
секретар  Геленко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Березнікова О.В. від 15 жовтня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
        У грудні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором .
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 24.02.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2035 грн 25 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору.
Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі та при укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання) 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачці можливість розпорядитися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
У порушення умов кредитного договору, а також статей 526,527,530 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 07.11.2018 року відповідачка має заборгованість у розмірі 14 572,98 грн, з яких: 
1643 грн 40 коп - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом, 11759,44 грн - нарахована пеня, 
500,00 грн - штраф (фіксована частина), 670,14 грн - штраф (процентна складова) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором б/н від 24.02.2010 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. / а.с.1-5/.
Ухвалою суду першої інстанції від 22 грудня 2018 року відкрито провадження у порядку спрощеного провадження у даній цивільній справі, призначено судове засідання на 23.01.2019 року, викликані сторони / а.с.61/.
Ухвалою суду першої інстанції від 01.03.2019 року, судом витребуваний у позивача уточнений розрахунок заборгованості з урахуванням наданих відповідачкою квитанції про сплату, після звернення банку до суду, коштів за кредитним договором / а.с.70/.
17.03.2019 року позивачем надіслана до суду першої інстанції уточнена позовна заява про стягнення кредитної заборгованості відповідно до якої банк просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 24.02.2010 року станом на 06.03.2019 року у розмірі 17071 грн 88 коп., яка складається з:
2 193 грн 40 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
13489,34 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 
100 грн - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 
500,00 грн - штраф (фіксована частина), 789,14 грн - штраф (процентна складова) відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг /а.с.77-80/. 
Рішенням Чаплинського районного суду  Херсонської області   від 15 жовтня  2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. 
  В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, судові витрати покласти на відповідача. 

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на нормативне регулювання правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів - платіжних карт, не застосував судову практику суду касаційної інстанції у інших справах за участю позивача, обмежившись лише правовою позицією викладеній Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року №342/180/17. Зазначає, що в порушення норм матеріального закону, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості відсотків по кредиту. До апеляційної скарги на підтвердження її доводів, банком доданий розрахунок заборгованості тотожній розрахунку заборгованості доданому до уточненій позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки доводи скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, посилаючись на те, що наведені банком Умови та правила банківських послуг , витяг з Тарифів відповідачкою не визнаються, вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджено, що саме, ці, надані банком Умови та правила, витяг із Тарифів надавалися для ознайомлення і погодження, які до того ж потребують відповідної фахової підготовки для їх розуміння, в той час як безпосередньо сама Анкета - заява не містить тих видів нарахувань, які нараховані банком до стягнення.
У судове засідання суду апеляційної інстанції представник Банку, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення / а.с.181/ не з`явився, що в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, представника відповідачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підписана анкета - заява не містить процентної ставки за користування кредитними коштами, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафу, а наданий банком розрахунок заборгованості станом на 06.03.2019 року не містить заборгованості за тілом кредитом, має позначення 0,00 грн. При цьому суд першої інстанції послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.
       З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 24.02.2010 року, підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в якій наявне застереження, що вона згідна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані її для ознайомлення у письмовому вигляді. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриваБанку www.privatbank.ua / а.с.9/.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Разом з тим, надана представником банку копія анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил від 24.02.2010 року / а.с.90/ не містить будь-яких умов, притаманних кредитному договору. Відсутність обумовленого анкетою-заявою кредитного ліміту, типу кредиту, суми кредиту, відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строку кредитування унеможливлює наявність підстав вважати, що ця заява разом з Умовами та Правилами, розташованими на сайті банку, складає договір про надання банківських послуг.
      Застереження, яке мається в анкеті - заяві позичальника та яке вищенаведене , щодо документів, які складають договір, не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту, оскільки в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що документи, які надавалися банком для ознайомлення є тими, які надані банком до позову, та відповідачкою не визнаються. 
Враховуючи, надану позивачем анкету-заяву, вищенаведені обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
       Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.         Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.
       Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.         Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.
       Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України
З наданих банком суду першої та апеляційної інстанції доказів на доведення договірних зобов`язань, аналіз яким вище наданий, на думку судової колегії доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення пені та штрафів не можуть бути визнані обґрунтованими та доведеними.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм ч.1 ст. 1048 ЦК України щодо визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Нацбанку України суперечать принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки уточнена позовна заява про стягнення кредитної заборгованості в сумі 17 071 грн 88 коп. не містить в її складових як нарахованої суми процентів за користування кредитом, так і викладу обставин щодо стягнення процентів за користування кредитом, також доданий до цієї позовної заяви та до апеляційної скарги розрахунки заборгованості не містять суми процентів за користування кредитними коштами.
Зазначення банком у розрахунку заборгованості станом на 06.03.2019 року заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2 193 грн 40 коп не ґрунтується на умовах анкети-заяви, підписаній сторонами, відомостях, що містяться як в розрахунку заборгованості, так і у виписці по рахунку. Так, строк дії картки - 11/2017 року /а.с.93/, виписка по рахунку містить відомості про останнє поповнення кредитної картки - 21.12.2016 року та зняття готівкою в банкомату - 12.02.2015 року / а.с. 111-114/, зазначена банком у розрахунку заборгованості сума поточної та простроченої заборгованості станом на 31.05.2018 року в розмірі 2693, 40 грн / а.с.142 зв.с./ погашена сплатою відповідачкою після цієї дати 3000 грн / а.с.142 зв.с./. А отже з урахуванням тих умов договору, які між сторонами досягнуто, нарахування простроченої заборгованості за тілом кредиту станом на 06.03.2019 року не відповідає дійсним обставинам справи та вищенаведеним доказам.
Вищенаведене не спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність заборгованості за тілом кредиту. 
З огляду на встановлені судом обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
       В силу п.2 ч.3 ст. 389, п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України, судове рішення, як таке, що ухвалено у малозначній справі, касаційному оскарженню не підлягає.
       Керуючись ст.ст.141, 367,374,375,382 ЦПК України, суд 
постановив:
    Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»  залишити без задоволення.  
Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.
     Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                          І.В. Склярська

Судді:                                                                                 Л.В. Пузанова 

                                         Т.Г.Чорна 

Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року
Суддя І.В. Склярська