ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11510/19
Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/309/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бечка Є.М.,
суддів - Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 грудня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, 
дата та місце ухвалення судом першої інстанції рішення - 05 грудня 2019 року м.Чернігів,

                                       У С Т А Н О В И В:
В жовтні 2019 року ПАТ СК «АРКС» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 52108 грн 01 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої виплатою суми страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 жовтня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Toyota RAV4, д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 та Mitsubishi Lancer, д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 . Згідно постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 листопада 2016 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 . В довідці по факту ДТП також зазначено, що ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог ПДР України.
Пошкоджений автомобіль «Toyota RAV4» застрахований у СК «АХА Страхування». Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку від 01 листопада 2016 року ТОВ АК «Сівер-Авто», становить 52108 грн 01 коп. 
За страховим випадком позивачем виплачено 45208  грн 01 коп., виплата якої підтверджується платіжним дорученням. Позивач звертає увагу, що 6900 грн є частиною страхового відшкодування, яка була зарахована страховиком як борг по страхових платежах.
Позивач вважає, що до нього перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, на суму 52108 грн 01 коп. 

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 грудня 2019 року задоволено частково позов ПрАТ «СК «АРКС», стягнуто з ОСОБА_1 45208 грн 01 коп. у відшкодування страхової виплати та 1666 грн 46 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 46874 грн 47 коп.
Суд першої інстанції виходив з того, що до страховика переходить право вимоги виключно у межах фактично здійснених ним витрат. Оскільки позивачем доведено фактичну виплату за Договором лише 45208 грн 01 коп. - вказана сума й підлягає стягненню на його користь з відповідача. Суд також відхилив доводи відповідача щодо неправильності визначення позивачем суми страхового відшкодування, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПрАТ «СК «АРКС».
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом безпідставно не взято до уваги його доводи, які викладені в відзиві на позовні вимоги. Так, відповідач вважає, що позивач в порушення нормативних актів не виконав своє зобов`язання та не повідомив його про час та місце проведення огляду пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, внаслідок чого в акті огляду були відображені пошкодження автомобіля, які не були отримані внаслідок ДТП 27 жовтня 2016 року, і даний акт огляду автомобіля став підставою для визначення ціни позову.
Також ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду про те, що він не звернувся до суду з клопотанням про проведення судової експертизи, яка б підтвердила чи спростувала його доводи є безпідставним, оскільки висновок нової експертизи також обґрунтовувався б актом огляду пошкодженого автомобіля, складеного позивачем без участі відповідача. З цього приводу відповідач посилається на рішення Європейського суду з прав людини «Балицький проти України», «Тейкслер де Кастро проти Португалії», «Гефрен проти Німеччини» де зазначено, що якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази отримані з його допомогою, також будуть вважатися неналежними. 

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2016 року у м.Чернігові відбулася ДТП за участю відповідача, який керував автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.24-25).
Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 листопада 2016 ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, що відбулася 27 жовтня 2016 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу в 340 грн (а.с.26-27). 
Автомобіль «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» від 25 березня 2016 року, який укладено між АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є позивач (а.с.5-18, 20-22, 67, 68), і ОСОБА_3 . Вигодонабувачем за Договором визначено ОСОБА_2 (а.с.19). 
Повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу зафіксована 28 жовтня 2016 року (а.с.20-22). 
Матеріали справи містять акт огляду транспортного засобу від 01 листопада 2016 року в якому зафіксовані пошкоджені деталі (а.с.28-29).
Відповідно до Звіту про результати автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 11 січня 2017 року № 366 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в ДТП 27 жовтня 2016 року, складає 47441 грн 62 коп. (а.с.30-58).
Згідно з розрахунком страхового відшкодування, який складено позивачем, сума страхового відшкодування становить 45208 грн 01 коп. (а.с.61-62).
З платіжного доручення вбачається, що позивачем сплачено на користь автомобільної компанії «Сівер-авто» за ремонт автомобіля «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , суму страхового відшкодування в розмірі 45208 грн 01 коп., вигодонабувачем сплаченої суми є ОСОБА_2 (а.с.63)
На адресу ОСОБА_1 20 лютого 2017 року направлено претензію на суму 52108 грн 01 коп. (а.с.64-65), яка повернулась на адресу СК не врученою (а.с.66).
Інших доказів, які б містили відомості щодо предмету доказування ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було. 

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 , в порядку суброгації.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено виплату страхового відшкодування в сумі 45208 грн 01 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь страхової компанії в порядку суброгації. 
При цьому доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно не взято до уваги, що позивач в порушення нормативних актів не виконав своє зобов`язання та не повідомив його про час та місце проведення огляду пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, внаслідок чого в акті огляду були відображені пошкодження автомобіля, які не були отримані внаслідок ДТП 27 жовтня 2016 року, і даний акт огляду автомобіля став підставою для визначення ціни позову, не заслуговують на увагу. Відповідно до пункту 5.2 Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. В той же час відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у акті огляду та звіті №366 про результати автотоварознавчого дослідження пошкоджень колісного транспортного засобу, складеного 11 січня 2017 року та, відповідно, розрахунку страхового відшкодування щодо визначення вартості відновлювального ремонту зазначеного автомобіля. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані апеляційним судом.
Доводи ОСОБА_1 , що висновок суду про те, що він не звернувся до суду з клопотанням про проведення судової експертизи, яка б підтвердила чи спростувала його доводи є безпідставним та також не приймається апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції зазначено про необхідність доведення сторонами тих обставин, на які вони посилаються, проте відповідач заперечуючи проти позову та вказуючи про те, що в акті зазначені деталі, які не були пошкоджені при ДТП, не зазначає, які саме деталі не мали б входити до переліку пошкоджених, навести доводи з даного приводу.
З цих же підстав відхиляються посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини.
Аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, правильності висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих стороною позивача при розгляді справи. 
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

                                      П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:                              Судді: