Справа № 991/580/20
Провадження1-кс/991/590/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей згідно заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, в якій просили: зобов`язати уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 25.11.2019 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 375 КК України суддею Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_5 .
В судове засідання, призначене на 07.02.2020, учасники не з`явилися, заявники надіслали заяву, в якій просили розгляд проводити за їх відсутності, повідомили, що в судове засідання з`явитися не можуть, у зв`язку з поганим станом здоров`я та складними погодними умовами, подану скаргу підтримують в повному обсязі.
Представник особи, бездіяльність якої оскаржується, до суду не з`явився, був повідомлений належним чином, надіслав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що Національним антикорупційним бюро України дійсно була отримана зазначена заява, за результатами розгляду якої заявникам було направлено письмову відповідь з роз`ясненням, що відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу. Крім того в письмових поясненнях зазначено, що за результатами опрацювання заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не встановлено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення суддею Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР з урахуванням вимог статті 216 КПК України, а також повідомив, що вказану заяву скеровано для розгляду відповідно до компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі. За таких обставин представник НАБУ вважає, що бездіяльність з боку службових осіб Національного антикорупційного бюро України відсутня, у задоволенні скарги просив відмовити повністю та провести її розгляд за відсутності представника НАБУ, враховуючи письмові пояснення останнього. 
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність представника особи, дії якої оскаржуються, не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, враховуючи заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вважає за можливе провести розгляд за їх відсутності.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Статтею 33-1 КПК України встановлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.
Частиною 1 статті 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Аналіз вказаних положень закону дає підстави зробити висновок, що до Вищого антикорупційного суду оскаржується бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно складів злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду.
Відповідно до змісту пункту 20-2 Перехідних положень Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України у разі об`єднання в одному провадженні матеріалів досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, серед яких є кримінальні провадження, підсудні Вищому антикорупційному суду, судове провадження здійснює Вищий антикорупційний суд, якщо виділення в окреме провадження матеріалів кримінального провадження, які не віднесені до підсудності цього суду, може негативно вплинути на повноту судового розгляду.
З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов висновку про здійснення провадження щодо розгляду скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки виділення в окреме провадження матеріалів зазначеної скарги щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, які не віднесені до підсудності Вищого антикорупційного суду, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.375 КК України КК України є недоцільним.
Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Частино 4 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.  
Положеннями ч.5 ст. 216 КПК України визначено перелік кримінальних правопорушень, які підслідні детективам Національного антикорупційного бюро України.
Так, детективи Національного бюро здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, за наявності визначених умов.
Як вбачається із матеріалів скарги, 25.11.2019 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Національного антикорупційного бюро України із заявою, в якій зазначили про можливе вчинення суддею Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, за правовою кваліфікацією ч.2 ст.364, ч.2 ст.375 КК України.
Вказана заява була прийнята Національним антикорупційним бюро України 29.11.2019 та зареєстрована за вхідним номером М-18042.
Згідно вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є  виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
В своїй заяві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що 09.08.2019 детективом НАБУ були внесені відомості до ЄРДР щодо судді Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_5 , у зв`язку з винесенням завідомо неправосудних рішень по справі №0840/3583/18 за ч.1 ст.375 КК України. У зв`язку з чим під час підготовчого судового засідання по справі № 0840/3583/18 представником третьої особи адвокатом ОСОБА_6 вказаному судді був заявлений відвід, з підстав того, що він не може бути безстороннім та неупередженим при розгляді вказаної справи. Однак вказаний відвід був проігнорований суддею та не розглянутий. Натомість суддя надав вказівку секретарю судового засідання відключити адвоката ОСОБА_6 від участі у відеоконференції та провів і закрив підготовче засідання по вказаній справі.
13.09.2019 суддя ОСОБА_5 невмотивовано відхилив вказаний відвід.
07.11.2019 при розгляді справи № 0840/3583/18 судді ОСОБА_5 були заявлені відводи, у зв`язку з проведенням 13.09.2019 судового засідання без повідомлення сторін про розгляд та у зв`язку з надуманим зверненням судді до Вищої ради правосуддя та Генерального прокурора України щодо тиску на нього та втручання в діяльність судді зі сторони адвоката ОСОБА_6 . 
Суддя ухвалив залишити вказані відводи без розгляду.
07.11.2019 суддя, незважаючи на неявку представників позивача до суду та на заперечення від учасників справи постановив рішення по справі № 0840/3583/18.
Вказані злочинні дії судді на думку заявників охоплюються єдиним злочинним умислом позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 права власності на житловий будинок в м. Токмак Запорізької області.
Заявники вважають, що суддя вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.364, ч.2 ст. 375 КК України.
Враховуючи, що відомості за вказаною заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 25.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, заявники звернулися до слідчого судді зі скаргою на дії та бездіяльність уповноважених осіб НАБУ.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, судовий розгляд має здійснюватися незалежним судом.
 Відповідно до ч.1 ст. 214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 р. № 69 слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. А також ч.1 ст. 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони при досудовому розслідуванні.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.      
Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Аналізуючи норми ст.ст. 214,303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.      
На думку заявників в діях судді Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_5 наявний склад кримінальних правопорушень, за правовою кваліфікацією ч.2 ст.364, ч.2 ст.375 КК України, оскільки ним ухвалене неправомірне рішення по справі №0840/3583/18 та безпідставно залишені без розгляду заяви про відвід.
Частиною 1 ст. 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України. 
Таким чином, суддя виступає, як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.      
При цьому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі, шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність. 
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.      
Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.      
Так, при вирішенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , слідчий суддя бере до уваги висновок судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013, де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).
Разом з тим, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. 
Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді. 
Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007 р., встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. 
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.      
Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.
З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявники не погоджуються з рішенням судді по справі № 0840/3583/18 та просять порушити кримінальне провадження відносно судді Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_5 , не зазначають у своїй заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочинів, а також самостійно роблять висновки про неправомірність ухваленого рішення за відсутності відповідних повноважень, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, про які вказують ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у своїй скарзі.      
Також заявники протягом всього змісту заяви про кримінальне правопорушення здійснюють лише перелік статей особливої частини Кримінального кодексу України, а також висувають загальне припущення про можливе вчинення протиправних дій або бездіяльності суддею Запорізького окружного адміністративного суду ОСОБА_5 , ґрунтуючись лише на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій останнього.
Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980 р.), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.      
Заявники у скарзі посилаються на ч. 4 ст. 214 КПК України як на підставу для обов`язкового внесення до ЄРДР будь-яких відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, але у цій частині передбачено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. 
Мова йде саме про прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень, а внесення відомостей до реєстру є вже іншою дією, про що вказано у наступній частині 5-й вказаної статті.
Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст.214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в їх повідомленні про злочини за ч.2 ст.364, ч.2 ст.375 КК України, натомість вбачається незгода заявників із прийнятими судовими рішеннями, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.
З урахуванням викладеного, підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 25.11.2019 відсутні.    
Керуючись статтями 9, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, –
УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей за їх заявою від 25.11.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя                                                                                                ОСОБА_1