Постанова   
Іменем України
 
08 січня 2020 року  
м. Київ
 
справа № 760/4838/16-ц
провадження № 61-30502св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач – Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа – Державна прикордонна служба України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року в складі судді Шереметьєвої Л. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 
2017 року в складі колегії суддів:Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року Військова частина НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа – Державна прикордонна служба України, про виселення.
Позовна заява мотивована тим, що у зв`язку із проходженням служби за контрактом ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб надано в тимчасове користування службове житлове приміщення у виді двох кімнат у кімнаті АДРЕСА_1 .
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України згідно з пунктом 10 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та вибула у розпорядження Міністра оборони України, проте добровільно службове житло не звільнила, в/ч НОМЕР_1 просила виселити відповідачів із спірного житлового приміщення без надання іншого житла.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що кожен має право на житло і ніхто не може бути позбавлений житла інакше, ніж на підставі закону та вважав, що правові підстави для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення відсутні.
Аргументи учасників справи
У листопаді 2017 року в/ч НОМЕР_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно визначили статус житлового приміщення, яке займають ОСОБА_1 (гуртожиток), та яке надано їй в тимчасове користування лише на час проходження військової служби в Державній прикордонній службі України; неправильно застосували норми матеріального права, які визначають, що поняття контракт на проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, укладений з ОСОБА_1 , за своїм змістом є ідентичним поняттю строкового трудового договору в розумінні статті 132 Житлового кодексу Української РСР (далі – ЖК УРСР) та те, що після переведення її за власним клопотанням для проходження військової служби до іншого військового формування, яке немає відношення до Державної прикордонної служби України, будь-які зв`язки між сторонами припинено.
Відзив іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.
Рух справи
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року  відкрито касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що наказом тимчасово виконуючого обов`язки коменданта окремої комендатури охорони і забезпечення від 20 серпня 2014 року №113-ос ОСОБА_1 призначена на посаду старшого офіцера відділення підготовки персоналу відділу персоналу за контрактом.
У зв`язку із цим 31 серпня 2006 року Державною прикордонною службою України у м. Києві Бакунчик Л. М. на сім`ю з трьох осіб: вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наданий ордер № 254 на право зайняття службового житлового приміщення Державної прикордонної служби України, що складається з двох кімнат, за адресою: кімната АДРЕСА_1 . 
У вересні 2006 року між окремою комендатурою охорони та забезпечення Державної прикордонної служби Українита ОСОБА_1 укладено договір про користування жилим приміщенням у гуртожитку Державної прикордонної служби України у м. Києві.
Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 лютого 2014 року № 74 затверджено реєстр житлових будинків, які використовуються під гуртожитки, до якого внесено будинок АДРЕСА_2 , який знаходиться на балансі Державної прикордонної служби України.
На підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України від 02 жовтня 2014 року № 847-ос ОСОБА_1 направлено для проходження військової служби в розпорядження Міністра оборони України з виключенням зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України.
Наказом коменданта окремої комендатури охорони і забезпечення від 
13 жовтня 2014 року № 146-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу комендатури та всіх видів забезпечення.
ОСОБА_1 продовжує військову службу як старший офіцер відділу спеціальної підготовки та методичного забезпечення наукового центру запобігання та протидії корупції Національного університету оборони України 
ім. І. Черняховського.
Згідно з довідками Національного університету оборони України 
ім. І. Черняховського від 11 серпня 2016 року № 432/71/1418 та житлової комісії гарнізону м. Києва Міністерства оборони України від 11 серпня 2016 року № 78 ОСОБА_1 у списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов, 
в гарнізоні м. Києва не перебуває і жилим приміщенням у гуртожитку не забезпечена.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним 
у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин 
з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 
8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 ЖК УРСР.
Статтею 125 ЖК УРСР встановлено, що без надання іншого жилого приміщення 
у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, сім`ї військовослужбовців.
Встановивши, що на час звільнення з Державної прикордонної служби України 
з переведенням для проходження служби до Збройних Сил України 
ОСОБА_1 мала стаж військової служби понад 10 років, за новим місцем проходження служби житлом не забезпечена, суди зробили обґрунтований висновок, що відповідачі не можуть бути виселенні зі спірного житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку 
з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення ? без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат