РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 року
м. Рівне

Справа № 559/1128/18
Провадження № 22-ц/4815/162/20

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді
Рівненської області: суддя Ралець Р.В.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:
о 16 год. 46 хв. 11 листопада 2019 року в м. Дубно
Рівненської області
Повний текст складено: 18 листопада 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий:суддя Хилевич С.В.,
судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: виконавчий комітет Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області; 

за участі (в апеляційному суді): представника відповідача – адвоката Добродій Оксани Михайлівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: виконавчий комітет Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області; про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

в с т а н о в и в : 

       У червні 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: виконавчий комітет Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області; про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. 
Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що в серпні 2015 року познайомилась з ОСОБА_2 , від взаємних відносин з яким ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Позивач впевнена, що батьком дитини є саме відповідач, а тому при постановленні на облік у лікарні з приводу вагітності вказала його батьком. Проте відповідач відмовився подати у виконавчий комітет Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області заяву про реєстрацію батьківства, мотивуючи тим, що після того, як він розірве шлюб із своєю т дружиною, він усиновить його. При цьому свого батьківства не заперечував, допомагав оплачувати послуги лікарів пологового будинку, придбавав одяг, харчування та інші необхідні дитині речі. Згодом ставлення ОСОБА_2 змінилося та факту свого батьківства вже не визнавав, а від участі у вихованні сина почав ухилятись, відповідної допомоги не надає. 
       З наведених спонукань просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Внести зміни до актового запису про народження № 43, складеного 29 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області на ім`я ОСОБА_4 , а саме в графі " ОСОБА_5 " змінити прізвище " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ", в графі "Батько" виключити відомості про батька " ОСОБА_4 " та зазначити батьком ОСОБА_2 . Власне ім`я, прізвище, дату та місце народження дитини залишити без змін. 
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у 3 000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на місяць, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1 000 гривень на місяць, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на місяць, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином ОСОБА_3 трьох років.
       Призначити в справі судову біологічну (генетичну) експертизу із застосуванням методики генотипоскопії (аналізу дезоксирибонуклеїнової кислоти; далі – ДНК), проведення якої доручити експертам відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, на вирішення якої поставити питання:
       Чи є біологічна спорідненість (біологічне батьківство) між громадянином ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Якщо так, то яка ймовірність даної події?
       Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 червня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. 
       Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року провадження в цивільній справі зупинено на час проведення судово-генетичної експертизи, з використанням ДНК людини. 
       Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 березня 2019 року поновлено провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. 
       Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в відкритому судовому засіданні. 
       Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року позов задоволено частково. 
       Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Внесено зміни до актового запису про народження № 43, складеного 29 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Шепетинської сільської ради Дубенського району Рівненської області на ім`я ОСОБА_4 , а саме: в графі "Прізвище" змінено прізвище " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ", в графі "Батько" виключено відомості про батька ОСОБА_4 та зазначено батьком ОСОБА_2 Власне ім`я, прізвище, дату та місце народження дитини залишено без змін.
       Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 червня 2018 року (дня пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття.
       Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 409,60 гривень на повернення сплаченого судового збору та 6 640,70 гривень витрат пов`язаних з розглядом справи.
       В решті позовних вимог відмовлено.
       На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість в частині стягнення аліментів на утримання сина та судових витрат.
       На її обґрунтування зазначав, що стягнута судом сума аліментів на дитину не відповідає вимогами сімейного законодавства України. Тобто аліменти визначено з порушенням правил, встановлених ст. 182 СК України, без врахування матеріального становища платника аліментів, встановленого Законом України "Про Державний бюджет на 2019 рік" прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і того, що на утриманні заявника перебуває інша неповнолітня дитина – син ОСОБА_8 .
Судом залишено поза увагою наявні у матеріалах справи докази на підтвердження безробіття відповідача і неотримання ним доходів. Однак суд невмотивовано послався на відомості з декларації про доходи за 2016 рік, станом на який спірних правовідносин ще не існувало. Тому відповідач переконаний, що жодні обставин, які б спонукали до присудження аліментів саме в сумі 2 000 гривень матеріалами справи не підтверджені. Доказів того, що позивач витрачає на утримання дитини 4 000 гривень в місяць, з огляду на принципи рівності батьків щодо утримання дитини, відсутні.
Щодо судових витрат, то покликався на порушення судом правил ст.ст. 141, 142 ЦПК України, які, на думку відповідача, полягали в неправомірному стягненні з нього 1 409,60 гривень судового збору, коли потрібно було повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 лише 704,80 гривень, а з заявника їх не потрібно стягувати. Зазначав, що судовий збір сплачено позивачем за дві позовні вимоги: про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, проте їх він визнавав до початку розгляду справи по суті. З приводу стягнення витрат за проведення експертизи, за яку позивач сплатила 6 620,70 гривень та 20 гривень за видачу дублікату квитанції, вважав, що остання оплата не є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи в розумінні ст. 133 ЦПК України. Враховуючи, що позов задоволено частково – на 50%, то судові витрати за проведення експертизи, на переконання заявника, підлягають стягненню з нього в розмірі 3 310,35 гривень.
       З наведених мотивів просив змінити рішення суду першої в частині розміру аліментів стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2000 гривень на аліменти в розмірі 900 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1 409,60 гривень на повернення з державного бюджету на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 704,80 гривень та з 6 640,70 гривень на стягнення з відповідача на користь позивача 3 310,35 гривень витрат пов`язаних з розглядом справи.
       В решті рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
Тобто рішення суду оскаржується лише в частині присудження аліментів на утримання дитини та щодо розподілу судових витрат у справі. 
       Інші учасники справи своїм правом подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались. 
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Щодо часткового задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд попередньої інстанції виходив із її доведеності та обґрунтованості, а також з урахуванням того, що відповідач є працездатним та визнав позов частково, тому встановлено наявність підстав для призначення аліментів у розмірі 2 000  гривень на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, оскільки цей розмір не завищений та відповідає вимогам закону і обставинам справи. 
Проте з визначеним судом розміром аліментів погодитися частково не можна.
       Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір" . Зокрема, передбачено підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.
       Згідно зі ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
Норми частини 2 ст. 150 СК України вказують про обов`язок батьків піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
       Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).
       Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
       За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України).
       Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       У силу положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
       Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України).
       Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
       Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Разом з тим, суд правильно врахував, що відповідач хоча і є працездатною особою та зобов`язаний виконувати свій батьківський обов`язок, однак залишив без фактичної оцінки ті обставини, що платник аліментів є непрацюючим і має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , 2003 року народження.
Отже, з огляду на наведене та враховуючи рівність обов`язків матері і батька щодо утримання дитини, на переконання апеляційного суду, визначений судом попередньої інстанції розмір аліментів на утримання дитини є дещо завищеним. З урахуванням принципів справедливості, виваженості та розумності і зважаючи на інтереси та потреби дитини, що забезпечать належні умови для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , із 2 000 гривень до 1 700 гривень щомісячно. 
       У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено правовий висновок, згідно з яким розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, тому колегія суддів бере до уваги право відповідача пред`явити позов про зміну розміру аліментів відповідно до правил ст. 192 СК України.
       В той самий час, колегія суддів не може погодитися з тими доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції хибно здійснено розподіл судових витрат в справі. 
       Так, звертаючись до суду з позовом у червні 2018 року, позивач фактично пред`явила три позовні вимоги, а саме: стягнення аліментів на утримання дитини; стягнення аліментів на утримання самого позивача до досягнення дитиною трьох років; визнання батьківства із внесенням відповідних змін до актового запису про народження, що є одним способом захисту та відновлення порушеного права і у питанні сплати судового збору вважається однією немайновою позовною вимогою.
       З огляду на те, що за наслідками розгляду даного спору оскаржуваним рішенням стягнуто на користь позивача аліменти на утримання лише дитини та визнано батьківство з подальшим внесенням змін в актовий запис про народження дитини, тому стягнення з відповідача на користь позивача понесеного судового збору за дві позовних вимоги відповідає вимогам процесуального закону й обставинам справи. 
       Щодо розподілу інших судових витрати, а саме понесених ОСОБА_1 на проведення судово-генетичної експертизи та видачу дублікату квитанції, які в сукупності складають 6 640,70 гривень, то доводи апеляційної скарги також не вказують про наявність підстав для зміни судового рішення в цій частині. 
       На думку колегії суддів, покликання заявника на необхідність розподілу витрат пов`язаних із проведення судової експертизи по 50 % з огляду на визнання ним в цій частині позову спростовуються поданим ним же клопотанням, де він чітко зазначив, що проти позовних вимог заперечує та до якого додав висновок лікаря-сексопатолога, де відповідачу встановлено діагноз "Секреторне-ендокринне непліддя" (а.с. 51).
       Покликання автора скарги на недодержання судом норм процесуального права спростовуються таким чином.
       Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.
       Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.
       Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
       Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
       Підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 листопада 2019 року змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 2 000 (дві тисячі) гривень до 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

Н.В. Бондаренко 

Повний текст постанови складено: о 10 год. 05 хв. 12.02.2020