П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3341/19	

Категорія: 106030000          Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 13.11.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.
при секретарі – Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі в/ч НОМЕР_1 ВМС ЗС України) про: 
-          визнання протиправними дії відповідача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;
-          визнання протиправною відмову відповідача щодо виплати проіндексованого середнього заробітку позивача за період затримки (з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року) остаточного розрахунку при звільненні;
-          стягнення з відповідача на користь позивача проіндексований середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року в сумі 207 958,32 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що проходив військову службу у ВМС ЗС України та наказом від 04 вересня 2017 року №139 був звільнений з військової служби у запас за п."а" ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) з урахуванням п.2 р.2 "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби". Наказом від 07 вересня 2017 року №182 позивача виключено зі списків особового складу і знято з усіх видів забезпечення; грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби нараховувалось та виплачувалось у в/ч НОМЕР_1 . Так, під час звільнення з військової служби у запас позивачу не було своєчасно виплачено (в день звільнення) грошова допомога при звільненні з військової служби у сумі 85 021,00 грн. та грошову компенсацію замість речового майна у сумі 29 372,60 грн. в/ч НОМЕР_1 було проведено з позивачем розрахунок по вказаним виплатам лише 12 вересня 2017 року по вихідній допомозі при звільненні та 08 грудня 2017 року по грошовій компенсації за речове майно.
Позивач вважає, що несвоєчасний розрахунок при звільненні доводить, що в/ч НОМЕР_1 не виконала свої зобов`язання та порушила його законне право щодо отримання остаточного розрахунку в строки, визначені законодавством.
В порушення вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", в/ч НОМЕР_1 не виплатила індексацію грошового забезпечення у сумі 20 439,61 грн. за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року по справі №815/2430/18 суд зобов`язав в/ч НОМЕР_1 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року. Кошти було перераховано на картковий рахунок 19 грудня 2018 року.
10 квітня 2019 року позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з проханням про виплату йому проіндексованого середнього заробітку за час затримки розрахунку з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року у сумі 207 958,32 грн., однак була надана відповідь, що законі підстави для задоволення вимоги по вищевказаній виплаті відсутні.
Позивач вважає відмову в нарахуванні та виплаті йому середнього заробітку за час затримки розрахунку необґрунтованою, оскільки особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу в/ч має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивач погодився на виключення зі списків особового складу в/ч, що в свою чергу, виключає неправомірність дій в/ч. Відповідно до п.34 постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні ст. 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
Також, відповідач із посиланням на п.3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року (зі змінами) вказує, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є виплатою разового характеру та не підлягає індексації.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі №815/2430/18, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, в/ч НОМЕР_1 було проведено фактичний розрахунок із позивачем 19 грудня 2018 року.
Згідно з постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим порушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, який є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку;
Посилання позивача щодо свого розрахунку з посиланням на вимоги наказу Міністерства оборони України "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 07 червня 2018 року №260 жодним чином не спростовують твердження відповідача зазначені у відзиві, адже позивач замість розміру середньоденного грошового забезпечення визначив середньомісячний, також вище зазначений наказ жодним чином не регулює питання щодо порядку розрахунку розміру середньомісячного заробітку за період затримки остаточного розрахунку при звільненні.
Виплата індексації грошового забезпечення не є правовою підставою для проведення виплати середнього заробітку у розумінні Порядку № 100. Інших правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку, передбачених Порядком № 100 позивачем зазначено не було. При цьому, звільнення позивача з військової служби відбулося законно, наказ про виключення зі списків особового складу позивачем не оскаржувався та останньому при звільненні не було виплачено лише індексацію грошового забезпечення, розрахунок по всім іншим виплатам проведений.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до в/ч НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_2 ) – задоволено частково.
Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 , стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні.
Визнано протиправною відмову в/ч НОМЕР_1 щодо виплати середнього заробітку ОСОБА_1 за період затримки (з 08 вересня 2017 року по 19 грудня 2018 року) остаточного розрахунку при звільненні.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 08 вересня 2017 року по 19 грудня 2018 року.
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ВМС ЗС України ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
-          передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Таким чином, положення ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
-          в даному випадку, із матеріалів справи вбачається, що позивач, вважаючи проведений з ним розрахунок при звільненні неправильним, звертався до суду з позовом щодо стягнення індексації грошового забезпечення (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі №815/2430/18, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року). Дані обставини, визнаються сторонами по справі та не потребують доказування відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України.
У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 ВМС ЗС України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
Наказом командувача ВМС ЗС України від 04 вересня 2017 року №139 звільнено з військової служби у запас за п."а" (у зв`язку із закінченням строку контракту): капітана 3 рангу ОСОБА_1 , офіцера відділу планування розвідки розвідувального управління штабу Командування, чинність контракту припиняється з моменту видання наказу командира (по стройовій частині) про виключення зі списків в/ч.
Наказом командувача ВМС ЗС України від 07 вересня 2017 року №182 ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача ВМС ЗС України (по особовому складу) від 04 вересня 2017 року №139, зокрема, з 07 вересня 2017 року виключено зі списків особового складу ВМС ЗС України та знято з усіх видів забезпечення. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року по справі №815/2430/18, яке набрало законної сили 18 вересня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року по справі №815/2430/18 виправлено описку, допущену в тексті резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року, виклавши зобов`язальну частину рішення окремим абзацом, наступного змісту:
"Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року". 
Відповідно до Виписок АТ КБ "Приватбанк" від 29 травня 2019 року по картці/рахунку позивача в національній валюті:
-          за період 12 вересня 2017 року – 12 вересня 2017 року: цільові надходження у валюті рахунку – 86 464,37 грн.;
-          за період з 08 грудня 2017 року – 08 грудня 2017 року: цільові надходження у валюті рахунку – 28 932,01 грн.;
-          за період з 19 грудня 2018 року – 19 грудня 2018 року: цільові надходження у валюті рахунку – 20 133,02 грн.
10 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Командира в/ч НОМЕР_1 із зверненням, в якому зазначив, зокрема:
-          капітан 3 рангу запасу ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_4 (на фінансовому забезпеченні знаходився у військовій частині НОМЕР_1 ). Відповідно до наказу командувача ВМС ЗС України від 04 вересня 2017 року №139 позивача було звільнено у запас, а на підставі наказу Командування ВМС ЗС України від 07 вересня 2017 року №182 виключено зі списків особового складу частини;
-          в своїй заяві від 13 жовтня 2017 року позивач просив провести з ним остаточний розрахунок, а саме виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року. У виплаті позивачу було відмовлено;
-          для урегулювання даного питання позивач звернувся до суду. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 815/2430/18 суд зобов`язав в/ч НОМЕР_1 виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року. Кошти було перераховано на картковий рахунок 19 грудня 2018 року;
-          відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу в/ч має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням;
-          таким чином, у судовому порядку позивачем було доведено, що в/ч НОМЕР_1 по всім видам забезпечення остаточно не розрахувалася;
-          у зв`язку з вищевказаним просив виплатити йому проіндексований середній заробіток за час затримки розрахунку з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року у сумі 207 958,32 грн.;
-          обчислення суми середнього заробітку здійснювалось у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та на підставі довідки від 10 жовтня 2017 року № 139/334. Тож до розрахунку приймалися розміри нарахованого грошового забезпечення за липень та серпень 2017 року. Таким чином, середньомісячний заробіток склав: (11 829,01+11 829,01)/2=11 829,01 грн.;
-          розрахунок за період затримки: з 08 вересня по 30 вересня 2017 року: 11 829,01/30*23=9 068,91 грн.; з жовтня 2017 року по листопад 2018 року: 11 829,01*14=165 606,14 грн.; з 01 грудня по 18 грудня 2018 року: 11 829,01/31*18=6 868,46 грн.; разом середнього заробітку: 181 543,51 грн.;
-          при розрахунку індексації бралася до уваги довідка від 18 січня 2018 року №10 де останнім базовим місяцем є вересень 2014 року. Індексація за період з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року порахована за допомогою калькулятора індексації, розміщеного за посиланням https://services.dtkt.ua/calculators/salaiy' та складає 26 414,81 грн.;
-          до звернення додано розрахунок індексації середнього заробітку на 1 аркуші в 1 примірнику.
Листом від 08 травня 2019 року №817 в/ч НОМЕР_1 , розглянувши звернення з проханням виплатити проіндексований середній заробіток за час затримки розрахунку з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року у сумі 207 958,32 грн., повідомила ОСОБА_1 , зокрема, що:
-          на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі №815/2430/18, індексацію грошового забезпечення було виплачено 19 грудня 2018 року, а тому жодної заборгованості перед позивачем у військовій частини НОМЕР_1 не рахується;
-          вимогами п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини, направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату з вибраним місцем проживання. Особи, звільненні з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди з списків особового складу військової частини;
-          однак, позивачем наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення в судовому порядку не оскаржувався, а від так усі необхідні розрахунки з позивачем було проведено;
-          таким чином, законні підстави для виплати ОСОБА_1 проіндексованого середнього заробітку за час затримки розрахунку з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року у сумі 207 958,32 грн. відсутні.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні та з відмовою відповідача щодо виплати проіндексованого середнього заробітку позивача за період затримки (з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року) остаточного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду із вищенаведеними вимогами.
На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема:
-          довідки про грошове забезпечення, з якого відраховується єдиний соціальний внесок від 10 жовтня 2017 року № 139/334;
-          довідки про розмір грошового забезпечення за 2014-2017 роки від 18 січня 2018 року №Ю);
-          довідки про розміри індексації грошового забезпечення за 2014-2017 роки позивачу від 18 січня 2018 року №10;
-          розрахунку індексації середнього заробітку за період з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року, здійсненого позивачем 03 червня 2019 року з допомогою калькулятора індексації: https://services.dtkt.ua/calculators/salary, на загальну суму 26 414,81 грн.
На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду першої інстанції відповідачем суду також надано копії:
-          листа фінансово-економічного управління Командування ВМС ЗС України від 02 січня 2015 року №154/24/2-4;
-          рапорту ОСОБА_1 від 07 вересня 2017 року;
-          платіжної відомості 12/ Приват Банку щодо індексації сум грошового забезпечення військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) грудень 2018 року, щодо позивача на суму 20 133,02 грн.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки лише оскаржувані дії відповідача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, та відмова відповідача щодо виплати середнього заробітку позивачу за період затримки (з 08 вересня 2017 року по 18 грудня 2018 року) остаточного розрахунку при звільненні, вчинені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необгрутовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тому вони є протиправними.
В іншій частині позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість, у зв`язку з чим відмовив в їх задоволенні. (В цій частині судове рішення не оскаржується).
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Судова колегія, проаналізувавши вимоги ст. 117 КЗпП України, дійшла висновку, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст. 117 КЗпП України).
У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року по справі №815/2430/18, яке набрало законної сили 18 вересня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 07 вересня 2017 року. 
Отже, враховуючи, що спір у справі №815/2430/18 вирішено на користь ОСОБА_1 в повному обсязі, судова колегія дійшла висновку, що відповідно ч.2 ст. 117 КЗпП України, наявні правові підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Підсумовуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно стягнуто в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виплати належного йому розрахунку при звільненні.
Інші доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, –
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

          Повне судове рішення складено 21 лютого 2020 року.

Головуючий: 	 	Бітов А.І.	
Суддя:  Суддя:	    	Лук`янчук О.В.    Ступакова І.Г.