ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2502/20 Справа № 205/6872/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Кругман А.М., 
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - 
ВСТАНОВИЛА: 
У серпні 2019 року ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 2-3).
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2007 року. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Сімейні стосунки не склалися, між ними втрачене почуття любові та поваги один до одного. З жовтня 2018 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе. 
Просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі /а.с. 27-28/.
Своє рішення суд обгрунтував тим, що враховуючи фактичні обставини справи, інтереси кожного з подружжя та інтереси малолітньої дитини, прийходить до висновку, що застосування заходів щодо примирення подружжя в даній ситуації є не доцільним, позовні вимоги підлягають задоволення, оскільки позивач обґрунтовано висловив таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити його інтересам, а примушення чоловіка до шлюбу не допускається. 
ОСОБА_1 з рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що судом першої інстанції не з`ясовано фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу /а.с. 32-33/.
Позивач по справі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2  та ОСОБА_1  перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2007 року, який було зареєстровано у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 511 (а.с. 6). 
Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).
Сімейні стосунки не склалися через різність характерів та поглядів на життя. З жовтня 2018 року шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть.
Сім`я розпалася та поновлена бути не може. Примирення неможливе.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовано висловив таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити його інтересам, а примушення чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. 
Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. 
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. 
Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. 
Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 не заперечувала щодо розірвання шлюбу.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко         
                                               
                                                                        М.О. Макаров