Справа № 346/3483/19 
Провадження № 22-ц/4808/181/20 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючої                 Пнівчук О.В.
суддів :                 Мелінишин Г.П., Томин О.О.
секретаря                Турів О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року, вскладі судді Веселова В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
в с т а н о в и в :
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 
Позивач зазначала, що 07 вересня 1997 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Посилаючись на те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 1 700 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, стягнення аліментів постановлено розпочати з 29 липня 2019 року. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що судом не досліджено та не взято до уваги всіх обставин справи, судом постановлено необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт зазначає, що судом не взято до уваги те, що відповідач у суді визнав що їздить за кордон на заробітки, а не просто відвідати родичів. 
Відповідач зазначав, що на його утриманні є мати пенсіонерка, і він є єдиним годувальником та помічником матері, однак судом не взято до уваги, що у відповідача є рідна сестра, яка також має обов`язок по утриманні їхньої матері пенсіонерки. Крім того, ОСОБА_2 вказав, що мати тяжко хворіє та потребує лікування, проте в судовому засіданні зазначив, що вона має господарство за яким доглядає, а саме равликову ферму, порося, кури і 1 га землі, які потрібно обробляти, і зазначив, що з цих причин він повертається час від часу з Польщі, щоб допомагати їй по господарству. Дані обставини свідчать про те, що мати самостійно справляється з господарством, в той час коли її син перебуває за кордоном, та має додатковий дохід.
У відзиві відповідач зазначив, що він постійно цікавиться дітьми, їх життям та здоров`ям, та надавав їм кошти по 100, 200 дол. США. Дане твердження відповідача свідчить про те, що його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти на утримання дітей у сумі 2500 грн.
Відповідач має змогу платити більшу суму аліментів, оскільки в судовому засіданні просив суд стягувати аліменти по 1200 грн, а решту коштів має намір давати дітям особисто.
Адвкатом ОСОБА_7 було направлено запит у Прикордонну службу України, для надання інформації про час перебування ОСОБА_2 за межами України. Прикордонною службою відмовлено у наданні такої інформації, тому до суду направлено клопотання про витребування даної інформації через суд, однак судом дане клопотання не вирішено.
Апелянт просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі по 2500 грн щомісячно на кожного до досягнення ними повноліття.
Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.
У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Відповідач ОСОБА_2 заперечив вимоги апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач працездатний чоловік, молодого віку, не має постійного місця роботи, має мінливий дохід, на його утриманні є непрацездатна мати пенсіонер. 
З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 07 вересня 1997 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області актовий запис №322 (а.с.2).
За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_1 та НОМЕР_2 виданих відділом РАЦС по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області 23 березня 2007 року (а.с. 3-4).
 Неповнолітні діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. 
Позивач пред`явила позов про стягнення з відповідача коштів на утримання дітей, посилаючись на те, на даний час вона є не працює, власних доходів не має, а відповідач допомоги на утримання дітей не надає та не бере участі в їх вихованні.
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 23 листопада 2018 року №2629-VIII розмір прожиткового мінімуму на одну дитину від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року – 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог не подала доказів про майновий стан відповідача, посилаючись на те, що їй відомо про те, що відповідач працює на тимчасових заробітках за кордоном, він являється молодим, здоровим чоловіком, інших утриманців не має, а тому може і зобов`язаний сплачувати на утримання дітей аліменти, розмір яких просила визначити у сумі по 2500 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття.
У зв`язку з наведеним, не заслуговують на увагу посилання апелянтки на те, що рішення суду прийняте без врахування її доводів та доказів, оскільки жодних доказів суду нею не представлено.
Посилання апелянта на те, що відповідач періодично перебуває за межами України не дає підстав для висновку щодо його матеріального стану.
Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей по 1700 грн. щомісячного на кожного, оскільки такий розмір аліментів на ряду з аналогічним обов`язком матері по утриманню дітей буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суд дослідивши всі наявні докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від19 листопада 2019 року без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, у випадках передбачених у п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 16 січня 2020 року.

Головуюча                                                        О.В.Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
О.О. Томин