ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 р.	Справа № 520/10521/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Мар`єнко Л.М., м. Харків) від 21.11.2019 року по справі № 520/10521/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, що викладене у формі протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що  викладене у формі протоколу від 04.09.2019 р. № 203040002889/121 щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 10.03.1994 по 16.06.1999, з 17.06.1999 по 30.12.2000 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. № 461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" та призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за зазначеним Списком № 2 з 11.12.2018 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач всупереч положенням чинного законодавства неправомірно відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивач досяг визначеного віку та надав всі належні докази, що підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за зазначеним Списком № 2.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року по справі № 520/10521/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу  із заявою від 10.01.2019 р. щодо призначення пенсії за віком по Списку № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування".
Протоколом УПФУ в Московському районі м. Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій б\н від 18.01.2019 р. відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Підставою для прийняття оскарженого рішення визначено положення п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з недостатністю пільгового стажу для призначення пенсії.
З вказаним рішенням позивач не погодився, оскарживши його в судовому порядку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019, яке набрало законної сили 19.08.2019, позов - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення викладене у формі протоколу управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій б\н від 18.01.2019 р. щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова повторно вирішити питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" ОСОБА_1 з 11.12.2018 р. У решті вимог позов залишено без задоволення.
На виконання вказаного рішення пенсійним органом розглянуто повторно питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 позивачу, за результатами вказаного розгляду відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, що відображено у протоколі відділу з питань  призначення та перерахунку  пенсії №27 управління  застосування  пенсійного  законодавства головного управління  Пенсійного  фонду  України  в Харківській області про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) пенсій від 04.09.2019 р. №203040002889/121.
Як вбачається зі змісту вказаного протоколу, пенсійним органом визнано пільговий стаж роботи позивача: за списком № 1 - 4 місяці 20 днів, за списком № 2 - 8 років 9 місяців 2 дні, водночас визнано загальний стаж роботи позивача, що дає право на зниження пенсійного віку - 9 років 1 місяць 22 дні, що є не достатнім для призначення пенсії за віком за списком № 2 у віці 55 років. Водночас, у вказаному протоколі зазначено, що пільговий стаж не враховано за період  роботи з 10.03.1994 по 16.06.1999 та з 17.06.1999 по 31.12.2000, оскільки у довідці № 1-9/12-19/490 від 25.07.2018 р. визначено з посиланням на ст. 55 Закону України, що атестація робочого місця за умовами праці не проводилась.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовним вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.
В доводах апеляційної скарги позивач послався на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019, яке набрало законної сили 19.08.2019 було встановлено, що посилання владного органу на те, що на підприємстві не проводилась атестація робочих місць, також є необґрунтованим, оскільки законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць відповідно до вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, на керівників підприємств, а тому її не проведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до діючого законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 р. у справі №227/545/17.
Вказав, що відповідач не надав жодних доказів які б спростовували той факт що атестація робочих місць за умовами праці в «Полтавнафтогазгеологія» Харківська нафтогазорозвідувальна експедиція глибокого буріння в період з 10.03.1994 року по 30.12.2000 року на посадах які займав позивач взагалі не проводилась. Також відповідачем не надано до суду першої інстанції будь-яких первинних документів, які стали підставою для видачі довідки № 1-9/12-19/490 від 25.07.2018 року дочірнього підприємства «Полтавнафтогазгеологія» національної акціонерної компанії «Надра України» «про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що містить посилання на той факт, що атестація робочих місць за умовами праці не проводилась. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не надало до суду будь-яких доказів того, що вказана атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві, де працював позивач не проводилась і в період з 1 серпня 1992 року (дата затвердження Порядку проведення атестаціїробочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року) по 10.03.1994 - дата прийняття на роботу ОСОБА_1 в «Полтавнафтогазгеологія» Харківської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння на посаду електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурових установках.
Також апелянт зазначив, що відповідачем не з`ясовано факту не проведення роботодавцем атестації робочих місць за умовами праці на зазначеному підприємстві в період з 10.03.1994 року по 30.12.2000 року або в період до 10.03.1994 року на посадах на яких працював позивач. Акт про проведення такої перевірки відсутній в матеріалах пенсійної справи та відсутній в матеріалах справи суду першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача, а також довідки №1-9/12-19/490 від 25.07.2018, останній, у спірний період: з 10.03.1994 по 16.06.1999 працював на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурильних установках; з 17.06.1999 по 31.12.2000 працював на посаді старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках.
Також згідно довідки № 1-9/12-19/490 від 25.07.2018, виданої  дочірнім підприємством "Полтавнафтогазгеологія" національної акціонерної компанії "Надра України"(відособлений підрозділ Харківської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, визначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурильних установках з 10.03.1994 по 16.06.1999 та на посаді старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках, виконував розвідувальне буріння та свердління. При цьому у вказаній довідці зазначено, що атестація робочих місць за умовами праці не проводилась, а також мається посилання на положення п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 144 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІV), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
З вищенаведених норм слідує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21.08.1992 та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.
Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.
Відповідно до п. 4.5 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №4 42 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Відтак, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону № 1058-ІV є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Судовим розглядом встановлено, що серед документів, що були надані позивачем до органу пенсійного забезпечення була довідка № 1-9/12-19/490 від 25.07.2018 р., видана  дочірнім підприємством "Полтавнафтогазгеологія" національної акціонерної компанії "Надра України"(відособлений підрозділ Харківської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, визначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи на посаді електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурильних установках з 10.03.1994 по 16.06.1999 та на посаді старшого майстра по обслуговуванню і експлуатації електрообладнання на бурових установках, виконував розвідувальне буріння та свердління. При цьому у вказаній довідці зазначено, що атестація робочих місць за умовами праці не проводилась.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058- ІV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Колегія суддів зазначає, що в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 р. у справі № 501/1012/17 (провадження К/9901/15651/19) вказано про те, що Верховний Суд України у постановах від 10 березня 2015 року (справа № 21-51а15), від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), від 2 грудня 2015 року (справа № 21-1329а15) висловлював правову позицію стосовно відсутності законних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Натомість, позивачем не надано доказів на підтвердження факту проведення атестації робочих місць, у Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, а тому підстави для зарахування пільгового стажу відсутні.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Від наведених вище правових висновків Верховного Суду та Верховного Суду України щодо застосування викладених норм права у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду не відступала.
Враховуючи те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту проведення атестації робочих місць, підстави для зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу відсутні.
Що стосується посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.07.2018 р. у справі № 227/545/17, колегія суддів зазначає, що згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
Що стосується посилання апелянта на те, що в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019, яке набрало законної сили 19.08.2019 було встановлено, що не проведення атестації робочого місця не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до діючого законодавства, і судом не було враховано цих обставин у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України, колегія суддів зазначає, що цей висновок робився, з посиланням саме на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.07.2018 р. у справі № 227/545/17, які, як вказувалося вище, не є останньою правовою позицією Верховного Суду у тотожніх спорах.
Що стосується посилання апелянта на те, що відповідач не надав жодних доказів які б спростовували той факт що атестація робочих місць за умовами праці в «Полтавнафтогазгеологія» Харківська нафтогазорозвідувальна експедиція глибокого буріння в період з 10.03.1994 року по 30.12.2000 року на посадах які займав позивач взагалі не проводилась, колегія суддів зазначає, що апелянт не вказує, які саме докази повинен був надати відповідач на спростування вказаної вище обставини, з урахуванням того спірне рішення органом пенсійного забезпечення приймалося на підставі наданих самим позивачем документів, серед яких була і довідка № 1-9/12-19/490 від 25.07.2018 р., в якій чітко зазначалося про те, що атестація робочих місць за умовами праці не проводилась.
Щодо посилання апелянта на те, що відповідачем не надано до суду першої інстанції будь-яких первинних документів, які стали підставою для видачі довідки № 1-9/12-19/490 від 25.07.2018 року ДП «Полтавнафтогазгеологія» НАК «Надра України» «про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що містить посилання на той факт, що атестація робочих місць за умовами праці не проводилась, тут також апелянт не вказує, які саме первинні документи повинні був надати відповідач, оскільки всі документи, щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах надавалися самим позивачем.
Що стосується посилання апелянта на те, що до 21.08.1997 року (п`ять років з моменту набрання чинності Порядком № 383) у роботодавця не виникло обов`язку щодо проведення атестації робочого місця, а тому період з 10.03.1994 - дата прийняття на роботу ОСОБА_1 в «Полтавнафтогазгеологія» Харківської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння на посаду електромонтера по обслуговуванню і ремонту електрообладнання на бурових установках по 20.08.1997 року повинен бути зарахований до пільгового стажу, колегія суддів зазначає, що у цих правовідносинах відсутні докази проведення атестації робочого місця як за період з 10.03.1994 р. по 20.08.1997 р., так і в подальшому, а тому відсутні підстави для зарахування цих періодів до пільгового стажу.
Що стосується посилання апелянта на те, що відповідачем не з`ясовано факту не проведення роботодавцем атестації робочих місць за умовами праці на зазначеному підприємстві в період з 10.03.1994 року по 30.12.2000 року або в період до 10.03.1994 року на посадах на яких працював позивач, оскільки акт про проведення такої перевірки відсутній в матеріалах пенсійної справи та відсутній в матеріалах справи суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що при зверненні з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивач не звертався до відповідача із заявою щодо проведення такої перевірки, а тому рішення про відмову в призначенні пенсії прийняте за результатом розгляду та перевірки пакету документів, що був наданий разом із заявою про призначення пенсії.
Що стосується заявленого клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також про витребування доказів у справі - відомостей, які мітяться в матеріалах пенсійних справ цих осіб, то вказані клопотання обґрунтовані тим, що у ці особи можуть володіти відомостями щодо проведення атестації робочих місць та в матеріалах справи їх пенсійних справ також можуть міститися відомості з цього приводу (в тому, оригінали документів, які б підтвердили факт проведення атестації робочих місць за умовами праці роботодавцем за спірні періоди), суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
В судовому засіданні колегією суддів встановлено, що позивачем не вчинялися дії щодо отримання доказів (документів, які містяться в пенсійних справах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та які б підтвердили факт проведення атестації робочих місць за умовами праці роботодавцем за спірні періоди). Відповідне клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялося (не подавалося до суду). При зверненні із заявою про призначення пенсії надавалася довідка № 1-9/12-19/490 від 25.07.2018, в якій вказувалося про те, що атестація робочих місць за умовами праці не проводилась, що лягло в основу прийнятого відповідачем рішення на підставі поданих ОСОБА_1 документів. Крім того, вказані клопотанні ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та його представника щодо наявності таких відомостей у пенсійних справах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому судом не встановлено підстав для їх задоволення.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що  викладене у формі протоколу від 04.09.2019 № 203040002889/121 щодо відмови позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є правомірним, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.
Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року по справі № 520/10521/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року по справі № 520/10521/19 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року по справі № 520/10521/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  27.01.2020 року