УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 295/652/18
провадження № 51-8939ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 07 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2018 року,
встановив:
За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 07 травня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання призначеного за попереднім вироком (Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року) і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та штраф у розмірі 8 500 грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК покарання, призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК до штрафу у розмірі 8 500 грн, ухвалено виконувати самостійно.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 06 вересня 2018 року залишив вирок місцевого року щодо ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій порушив питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду. 
Розглянувши наведені у клопотанні засудженого ОСОБА_4 причини пропуску ним строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень, колегія суддів Верховного Суду визнає такі причини поважними, а тому вважає за необхідне поновити цей строк. 
Однак, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу слід залишити без руху, встановивши засудженому строк для усунення недоліків.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого                   (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений  ОСОБА_4 , посилаючись на невірну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК, на його думку, наводить доводи, які фактично зводяться до його незгоди з наданою судами оцінкою доказам, неповнотою судового розгляду та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому засуджений, обмежившись загальними фразами про порушення, допущені, на його думку,  місцевим та апеляційним судами, не обґрунтував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених щодо нього судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вказаних судових рішень згідно з ч. 1                 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Також ст. 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Засуджений не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.
Також, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Крім того, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, викладені  ОСОБА_4 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають вимогам вищевказаної статті.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                      ОСОБА_3