ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2819/19	

головуючий суддя І інстанції – Черниш О.А

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Олефіренко Н.А., Чумака С.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року в адміністративній справі №340/2819/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Міністерства оборони України,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України,   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене п. 47 протоколу від 22.03.2019 року № 37;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, якій після звільнення з військової служби встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок множинного вогнепального осколкового поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні  в країнах де велись  бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.2008 року № 499.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що днем виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є 17.07.2013. Зауважено, що до спірних відносин має бути застосовано редакцію ст. 16-3 Закону № 2011-XII, яка була чинною станом на цей час.  
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до                         ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил СРСР з 10.11.1980 року по 23.10.1982 року (а.с. 12 - 13). Під час проходження служби у період з 01.06.1981 року по 23.10.1982 року приймав участь в бойових діях на території Афганістану, має статус ветерана війни – інваліда війни (а.с. 16 - 17).
Відповідно до витягу з протоколу № 1432 від 10.06.2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця зазначено, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, шиї, правої руки (контузія головного мозку - 1982 року), сержанта у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 15).
За результатами первинного огляду МСЕК з 01.07.2013 року позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК до довідки серії 1-МСЕ №100704 від 17.07.2013 року (а.с. 19). За результатами повторного огляду МСЕК 01.08.2015 року позивачу підтверджено третю групу інвалідності та її причину, інвалідність встановлено безтерміново (а.с. 18). 
Позивач у грудні 2018 року звернувся за місцем свого проживання до Кропивницького міського військового комісаріату із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби в Демократичній Республіці Афганістан (а.с. 45).
Отримавши вказану заяву, Кропивницький міський військовий комісаріат у грудні 2018 року направив її разом з додатками за належністю до Кіровоградського обласного військового  комісаріату (а.с. 62).
Кіровоградський обласний військовий комісаріат склав висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як такому, що має право на її отримання у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, про що зазначив у листі № 6538 від 27.12.2018 року. Вказаний лист разом із документами позивача направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду (а.с. 44).
На засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 22.03.2019 року розглянуто питання про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, та прийнято рішення про відмову у її призначенні. Це рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не має права на одержання такої допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 статті 16 Закону України "Про-соціальний і правовий захист військовослужбовців-та членів їх сімей", у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2013 році, а також підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року, було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Заявнику інвалідність встановлено понад тримісячний термін. Крім того, зазначено, що заявником не додано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), передбачений пунктом 3 вищевказаного Порядку (п.47 протоколу № 37 від 22.03.2019 року) (а.с. 22). 
Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, тому право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у останнього відсутнє, тож відповідач правомірно відмовив позивачу у  призначенні одноразової грошової допомоги, з урахуванням п. 3 Порядку № 499.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частинами 2 та 6     статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, було передбачено: 2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України; 6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Відповідно до частини 9     статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»     (в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
     Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975     затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок № 975).
При цьому, пунктом 2     постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975     встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією     постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499     (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених     постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284     (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532) і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених     постановою Кабінету Міністрів України від          21 листопада 2007 р. № 1331     (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255); допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975     днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону статті України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»          в редакції, чинній з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, є розуміння видів військової служби, визначених     Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини 2     статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»          проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Згідно із частиною          4     статті 2 цього ж Закону     (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме частина шоста     статті 16 Закону          України «Про військовий обов`язок і військову службу»     є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
-          особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
-          визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
-          відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Як свідчать матеріали справи, позивачу встановлена третя група інвалідності з 01.07.2013 року, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК до довідки серії 1-МСЕ №100704 від 17.07.2013 року. 
          Отже, оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за     статтею 16 Закону          України «Про військовий обов`язок і військову службу»     у останнього відсутнє.
Зазначений правовий висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 807/1372/16, від 31 січня 2019 року у справі № 678/370/17, від 22.01.2020 року в справі №619/4189/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
          Щодо доводів відповідача стосовно обґрунтованості відмови в призначенні виплати позивачу одноразової грошової допомоги з підстав ненадання документу про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Разом з цим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені                  Законом № 2011-ХІІ, у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до      статті 41 Закону № 2232-ХІІ      виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених      Законом № 2011-ХІІ.
Пунктом 4 частини другої      статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Водночас, відповідно до статті 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
      Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ             порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є день встановлення йому інвалідності, яка виникла внаслідок поранення, контузії під час проходження військової служби в країнах де велись бойові дії, тобто 10 червня 2013 року.
Таким чином, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначені постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року “Про затвердження Порядку та умов  призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби” в редакції від 28.05.2008 року (далі – Порядок № 499).
У відповідності до п. 3 Порядку № 499, особи,  яким виплачується одноразова  грошова  допомога  у разі поранення (контузії,  травми або каліцтва) чи в разі настання 
інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи:  заяву про  виплату  одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням  (контузією,  травмою  або  каліцтвом)   чи   настанням 
інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення 
відсотка   втрати   працездатності    та    рішення    відповідної військово-медичної  установи  щодо  визнання  поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа,  що  свідчить  про  причини   та   обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане  з  вчиненням  особою  злочину  чи  адміністративного 
правопорушення  або  не  є  наслідком  вчинення  нею  дій  у стані алкогольного,  наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;  довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про  прізвище,  ім`я  та  по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. 
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої                  статтею 16-2 Закону № 2011-XII.
Подання зазначених у пункті 3 Порядку № 499 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у                  статті 16-4 Закону № 2011-XII             (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
При цьому, Порядок № 499 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Водночас, подання до Міноборони відповідного рішення військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 3 Порядку № 499, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
      Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. 
Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребування.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, відображеній в постанові від 10.04.2019 у справі № 822/220/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відтак, у контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що виписка з акту огляду МСЕК вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце під час проходження військової служби  у країнах, де велись бойові дії.
Водночас, як свідчить зміст витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міноборони від 10.06.2013 року № 1432, діагноз постановлений на підставі висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи,  від 05.06.2013 року № 946/Ж, у якому відомості про обставини поранення, встановлені зі слів позивача.
Додатків документи, які б підтверджували обставини отримання поранення та захворювань, зазначених у Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 10.06.2013 року № 1432, позивачем надано не було.
      З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1  не надав у визначеному законом порядку  документу, який б свідчив про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії Міноборони та виписка з акту огляду МСЕК  не є такими, що в повній мірі вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач за наслідками розгляду поданих ОСОБА_1  документів прийняв правомірне та обґрунтоване рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст.  315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак