ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Біленський О.О.
30 січня 2020 р.	Справа № 520/9116/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів - Рєзнікової С.С. ,  Калитки О. М. ,
розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -  
В с т а н о в и л а:
06.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – пенсійний орган, ГУ ПФУ в Харківській області) щодо обмеження граничним розміром пенсії за вислугу років при здійсненні перерахунку його пенсії з 01.03.2017 року  і просить зобов`язати відповідача з 01.03.2017 року згідно з п. 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно - випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 713) здійснити нарахування його пенсії без обмеження граничним розміром та провести єдиною сумою виплату донарахованих сум пенсії.
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що під час спілкування з фахівцем пенсійного органу він дізнався, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10.740 гривень. 
Позивач вважає, що обмеження максимального розміру його пенсії здійснено відповідачем протиправно, оскільки пенсія йому призначена у 2000 році на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробувального складу» від 21.07.1992 року № 418, отже, відповідно до п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» обмеженню не підлягає. 
Таким чином, позивач вважає дії (бездіяльність) ГУ ПФУ у Харківській області щодо обмеження граничним розміром його пенсії неправомірними, а його порушене право підлягає відновленню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області здійснити з 01.03.2017 року виплату призначеної пенсії за вислугу років єдиним платежем без обмеження граничним розміром, з урахуванням раніше отриманих сум. 
Заперечуючи проти вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , відповідач зазначає, що в силу приписів Закону України від 08.02.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі – Закон № 3668-VI в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) пенсійний орган обґрунтовано проводив виплату пенсії позивача в розмірах, встановлених цим Законом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) задоволені вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області щодо обмеження граничним розміром пенсії за вислугу років при здійсненні перерахунку пенсії з 01.03.2017 року. Відповідач зобов`язаний здійснити виплату пенсії позивачу згідно п. 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року № 713), з 01.03.2017 року, без обмежень граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат.
Судом проведений розподіл судових витрат: за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача стягнуто 768,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення щодо інших вимог адміністративного позову судом не приймалося.
Судове рішення вмотивовано висновком про те, що обмеження відповідачем розміру пенсійної виплати позивачу із посиланням на зміни пенсійного законодавства, норми якого на нього не поширюються, є неприпустимим.
Не погоджуючись з судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволені вимог позивача ОСОБА_1 
Аргументи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі за своєю суттю аналогічні доводам, викладеним пенсійним органом у видиві на адміністративний позов.
У письмових поясненнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що ГУ ПФУ у Харківській області не довів правомірність своєї позиції та не спростував висновків суду першої інстанції про часткове задоволення заявленого позову. Отже, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення без змін. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 02.03.2000 року позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, призначену на умовах та в порядку ст. 54 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII в редакції, що була чинною на час винесення спірних правовідносин), перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, не працює.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років (крім пенсій працівникам льотно-випробного складу авіації та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах) призначаються в розмірах, встановлених статтями 19 і 21 цього Закону для пенсій за віком. 
Пунктом 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 визначено, що пенсії за вислугу років відповідно до статті 54 Закону № 1788-XII і цього Порядку призначаються працівникам льотно-випробного складу, безпосередньо зайнятим у льотних випробуваннях (дослідженнях) дослідної та серійної авіаційної, аерокосмічної, повітроплавальної і парашутно-десантної техніки, незалежно від відомчої належності підприємства, організації, де вони працюють. 
Алгоритм визначення розміру пенсій означеним категоріям пенсіонерів встановлений п. 7 цього Порядку.
Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII частину 3 ст. 85 («Виплата пенсій») Закону № 1788-XII викладено в наступній редакції, - «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».
Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни у ч. 3 ст. 85 Закону № 1788-XII, а саме, - слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінені словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Таким чином, починаючи з 01.01.2018 року у пенсійного органу були відсутні підстави для обмеження максимального розміру пенсії позивача сумою 10.740 грн.
Колегія суддів надає критичну оцінку доводу, наведеному пенсійним органом в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованого застосування ним положень Закону України від 08.02.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі – Закон № 3668-VI в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) оскільки пунктом 2 Розділу II ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ цього Закону унормовано, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Означена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.11.2019 року у справі № 360/1428/17.
При цьому, колегія суддів також зауважує, що у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) від 03 жовтня 1997 року № 4-зп/1997, Суд зазначив, що «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше <…>.
Відтак, з часу набрання чинності Законом № 911-VIII (зміна редакції ч. 3 ст. 85 Закону № 1788-XII) у пенсійного органу були відсутні підстави для застосування положень Закону № 3668-VI.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування судового рішення в частині, якою судом задоволені вимоги позивача ОСОБА_1 та визнані протиправними дії пенсійного органу щодо обмеження граничним розміром пенсії позивача у період з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволені означених вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що означене рішення є підставою для зобов`язання відповідача з 01.01.2018 року проводити виплату пенсії за вислугу років позивача ОСОБА_1 без обмеження її розміру приписами Закону № 3668-VI.
Оскільки постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення і ця обставина є підставою для виконання судового рішення, колегія суддів, керуючись положеннями п. 4 ч. 1, ч. 4 КАС України, приймає рішення про зміну рішення суду першої інстанції шляхом доповнення її резолютивної частини визначенням про обов`язок пенсійного органу здійснювати виплату пенсії за вислугу років позивача ОСОБА_1 без обмеження її розміру приписами Закону № 3668-VI з 01.01.2018 року.
Колегія суддів також зазначає, що право позивача на обчислення розміру його пенсії відповідно до положень п. 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу пенсійним органом не спростовується.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни є неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 85 Закону № 1788-XII або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).   
Згідно із ч. 6 ст. 139 КАС України змінити проведений судом першої інстанції розподіл судових витрат, скасувавши судове рішення в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 192,10 грн.
Крім того, колегія суддів скасовує судове рішення в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 192,10 грн., оскільки судом першої інстанції проведено розподіл судових витрат без вирішення усіх позовних вимог позивача ОСОБА_1 .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5-10, 292, 308, 311, 313, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року скасувати в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження граничним розміром пенсії за вислугу років при здійсненні перерахунку пенсії з 01 березня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог ОСОБА_1 .
Абзац третій резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року змінити, шляхом доповнення визначенням про те, що виплату пенсії без обмежень її граничним розміром ОСОБА_1 належить проводити з 01 січня 2018 року.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    О.М. Калитка   	
Постанова складена і підписана 30 січня 2020 року.