Постанова                                                                                                     Іменем України
30 січня 2020 року
м. Київ
справа № 536/292/16
провадження № 51-5951км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                                                                           за участю 
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,                                                                    прокурора                                        ОСОБА_5 ,                                                                           засудженого                                   ОСОБА_6 ,                                                                       захисника                                        ОСОБА_7 ,                                                                
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015170140001196, щодо 
ОСОБА_6 ,                                       ІНФОРМАЦІЯ_1 ,            уродженця м. Кременчука Полтавської областіжителя   АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 грудня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 02 серпня 2018 року залишив вирок без змін.
За вироком суду  ОСОБА_6 засуджено за те, що він 26 грудня 2015 року приблизно о 15:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання ОСОБА_8 у буд. АДРЕСА_2 , з яким спільно розпивав спиртні напої, на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли під час сварки, з метою позбавлення життя потерпілого завдав ОСОБА_8 в обличчя не менше трьох ударів молотком та одного удару рукою, а потім – не менше чотирьох ударів ножем в ділянку шиї, спричинивши тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий помер на місці події.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування судових рішень щодо нього на підставах порушення кримінального процесуального закону і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд не дав належної оцінки доказам, що призвело до його необґрунтованого засудження за умисне вбивство ОСОБА_8 , до якого він не причетний. Вказує на те, що суд неправильно встановив фактичні обставини злочину, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах. Звертає увагу на те, що судовий розгляд у місцевому суді здійснено незаконним складом суду. Зазначає, що апеляційний суд формально розглянув кримінальне провадження в апеляційному порядку, залишив поза увагою порушення кримінального процесуального закону, допущені під час досудового розслідування та розгляду справи судом першої інстанції. Вважає за необхідне зарахувати йому строк перебування під вартою під час досудового розслідування до вступу вироку в законну силу.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу. Прокурор вважала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно  з  положеннями  ст. 370  Кримінального  процесуального  кодексу  України (далі – КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Статтею 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.  
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
З матеріалів кримінального провадження видно, що доводи в касаційній скарзі засудженого про незаконність вироку стосовно ОСОБА_6  аналогічні доводам, на які він та його захисник  ОСОБА_9 посилались у своїх апеляційних скаргах. 
Спростовуючи доводи засудженого та захисника щодо необґрунтованості засудження  ОСОБА_6 , апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно та всебічно розглянути справу і дати правильну юридичну оцінку злочинним діям  ОСОБА_6 .
Погоджуючись із висновками місцевого суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_8 за встановлених судом обставин, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість засудженого підтверджується показаннями свідків, даними протоколів слідчого експерименту, оглядів місця події, висновками судово-медичних та судових імунологічних експертиз,іншими доказами. З рішенням апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції з огляду на таке.
Свідок ОСОБА_10 показав про обставини, за яких у будинку  ОСОБА_8 виявив  ОСОБА_6 , при цьому обстановка в будинку в цілому була порушена, а на килимі в сусідній кімнаті він побачив калюжу крові; сам  ОСОБА_6 , поруч з яким лежав кухонний ніж, пояснив, що господар кудись пішов. Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 показали суду, що утримувалиОСОБА_6 на місці злочину до приїзду поліції. Ці показання узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи від 25 січня 2016 року № 152, яким встановлено час спричинення ОСОБА_8 26 грудня 2015 року тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого. Як правильно вказав суд, показаннями названих свідків повністю спростовуються доводи  ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_8 був убитий в інший час, ніж той, коли засуджений перебував на території його домогосподарства.
Крім того, доводи засудженого про непричетність до позбавлення життя потерпілого спростовуються даними протоколу слідчого експерименту від 05 січня 2016 року, в ході якого  ОСОБА_6 у присутності свого захисника ОСОБА_13 та понятих на місці злочину детально показував про обставини події, зокрема вказував на місце початку конфлікту з потерпілим, де він завдав йому ударів в обличчя, та на місце, де перерізав останньому горло ножем, після чого відтягнув труп в іншу кімнату. В цих місцях було виявлено засохлу кров на килимі. Також засуджений показав на місці, як він розбив молотком вікно в дальній кімнаті, щоб інсценувати крадіжку.
Апеляційний суд належно оцінив доводи засудженого та його захисника про те, що протокол слідчого експерименту має бути визнано недопустимими доказом, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, оскільки слідчий експеримент було проведено з дотриманням вимог КПК. Слід звернути увагу на те, що ОСОБА_6 надав добровільну згоду на проведення слідчого експерименту, попередньо дав свої пояснення у присутності прокурора, спеціалістів, двох понятих та захисника, а після слідчої дії не мав жодних зауважень. Суд першої інстанції в судовому засіданні дослідив відеозапис слідчого експерименту надав йому належної оцінки. 
Обґрунтовано апеляційний суд визнав безпідставними посилання сторони захисту на  недопустимість інших доказів, покладених в основу обвинувачення: даних, що містяться у протоколі оглядів та судових експертиз трупа, речей та предметів, вилучених у результаті оглядів. Зокрема, протокол огляду місця події від 26 грудня 2015 року відповідає вимогам КПК, оскільки цю слідчу дію проводив прокурор місцевої прокуратури з дотриманням вимог ч. 7 ст. 223 КПК у присутності двох понятих, судово-медичного експерта і спеціаліста НДЕКЦ, під час огляду було встановлено обстановку в будинку, де виявлено труп з ознаками насильницької смерті, вилучено ніж, молоток та фрагменти килима й куртки, що зафіксовано у протоколі та відображено на фототаблиці. Зауважень від учасників слідчої дії не було. Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , котрі як поняті брали участь під час огляду місця події, показали в суді першої інстанції про обставини цієї слідчої дії, а також повідомили, що були присутні під час огляду обвинуваченого ОСОБА_6 , в ході якого в останнього були вилучені телефон із зарядним пристроєм, ножі, кабелі, диски, флешка, болгарка та інші речі.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 25 січня 2016 року № 152 смерть ОСОБА_8 настала від зовнішньої крововтрати внаслідок різаної рани шиї з пошкодженням лівої та правої сонних артерій, щитоподібного хряща. Тілесних ушкоджень могло бути завдано приблизно з 12-ї до 17-ї год. 26 грудня 2015 року. 
Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_16 підтвердив висновки цієї експертизи та зазначив, що під час отримання тілесних ушкоджень різаного поранення відбувалося фонтанування крові, крім того, зауважив про наявність на тілі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту. Пояснення експерта об`єктивно узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи від 28 грудня 2015 року № 234, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлено легкі тілесні ушкодження, які, ймовірно, утворилися 26 грудня 2015 року, що відповідає часу вчинення інкримінованих ОСОБА_6 дій. Із висновками цього експерта узгоджуються і висновки судової медико-криміналістичної експертизи № 35 МК від 08 січня 2016 року, згідно з якими встановлено, що на штанах та взутті ОСОБА_6 виявлено накладення, які є краплями крові, що утворилися в результаті попадання крапель «мілкої», рідкої крові під кутом із предмета, якийніс її на собі, в тому числі, можливо, в результаті фонтанування.
Відповідно до висновків судової імунологічних експертиз від 29 січня 2016 року № 154 та від 11 лютого 2016 року № 155  на куртці, взутті, штанах і светрі ОСОБА_6 знайдено кров людини, в якій виявлено антиген В. Кров у цих слідах може походити від потерпілого ОСОБА_8 , її походження від ОСОБА_6 виключається.
Провівши судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_8 . Суд дослідив усі обставини, які могли мати значення для справи. 
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведено поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_6 цього стандарту доведення винуватості було дотримано. Адже всі досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності переконливо спростовують доводи засудженого про його невинуватість і не викликають розумних сумнівів у тому, що мало місце кримінальне правопорушення і воно було вчинено саме  ОСОБА_6 за обставин, установлених судом.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженим дії. 
На підставі досліджених доказів суд правильно встановив обставини вчинення  ОСОБА_6 кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Дії засудженого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК. 
Покарання призначено засудженому з урахуванням вимог ст. ст. 50, 65 КК України. Воно є достатнім і необхідним для виправлення  ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нового злочину.
Що стосується доводів засудженого про те, що кримінальне провадження розглянуто незаконним складом суду, то слід звернути увагу на те, що обвинувальний акт щодо   ОСОБА_6 22 лютого 2016 року був направлений прокурором до Глобинського районного суду Полтавської області для здійснення судового провадження судом за місцем вчинення злочину. Проте у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу судової справи між суддями через недостатню кількістю суддів його було направлено до Апеляційного суду Полтавської області з метою вирішення питання щодо передачі до іншого суду для розгляду по суті й ухвалою цього суду від 23 лютого 2016 року кримінальне провадження на підставі ст. 34 КПК було направлено до Кременчуцького районного суду Полтавської області. За наведених обставин вважати, що справу було розглянуто із порушенням правил підсудності, а отже незаконним складом суду, про що йдеться у касаційній скарзі засудженого, немає підстав. 
Доводи  ОСОБА_6 про застосування щодо нього незаконних методів розслідування під час досудового розслідування є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що 17 березня 2016 року суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області ОСОБА_17 звертався до прокурора Полтавської області з листом у порядку ст. 214 КПК у зв`язку із заявою ОСОБА_6 про застосування щодо нього фізичного та психологічного насильства з боку працівників міліції і лікарів. За цією заявою 21 березня 2016 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 21 березня 2016 року за № 42016170000000100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК. Однак під час розслідування цього кримінального провадження, в ході якого були допитані ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_18 , поліцейські Глобинського ВП ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , досліджені протокол допиту ОСОБА_6 як підозрюваного, висновок судово-медичної експертизи від 28 грудня 2015 року № 234 та журнал первинного обстеження осіб, які поміщуються в ІТТ, не було встановлено в діях службових осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, тому постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області від 22 квітня 2016 року це кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Що стосується доводів у касаційній скарзі засудженого про незарахування йому строку перебування під вартою у строк відбування покарання, то вони є безпідставними, оскільки з вироку видно, що судом на підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано засудженому строк попереднього ув`язнення з 26 грудня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. З рішенням суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції. Обґрунтованим його вважає і касаційний суд. 
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином перевірив доводи, які були викладені в поданих апеляційних скаргах засудженого, захисника та прокурора, та, залишаючи їх без задоволення, навів докладні підстави в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо  ОСОБА_6 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
ухвалив:
Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                  ОСОБА_3