Постанова
Іменем України 
16 січня 2020 року
м. Київ
справа № 761/1417/15-к
провадження № 51-766 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника                                                               ОСОБА_6 ,
потерпілих                                                              ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_11 , засудженої ОСОБА_11 на вирок Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100100008255, за обвинуваченням
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Новомиргород Кіровоградської області, мешканки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року       ОСОБА_11 засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано  ОСОБА_11  у строк покарання строк перебування її під вартою з 24 грудня 2015 року по 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_12 1 904 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено частково. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_13       468 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_9    665 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задоволено частково. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_14 3 221 828,12 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 задоволено частково. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_15 2 880 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8     4 791 264 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7       6 831 444 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вироком Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційні скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_16 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_11 задоволено частково.
Вирок Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_11 покарання та вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасовано.
Призначено ОСОБА_11 покарання за ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_11 у строк покарання строк перебування її під вартою з 10 вересня 2015 року по 21 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 8 190 350 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено. Постановлено стягнути із засудженої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 10 525 294 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вироками судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_11 визнано винуватою у тому, що вона в січні 2015 року, перебуваючи біля ТЦ «Аладін», з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення валютообмінних операцій переконала потерпілого ОСОБА_17  передати їй грошові кошти в сумі 540 000 доларів США, що станом на день вчинення злочину по офіційному курсу НБУ складає 8 615 341, 44 грн. Зустрівшись 02 лютого 2015 року біля ресторану «Пузата Хата», що на пл. Контрактовій у м. Києві,     ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_17 , що для здійснення оптової валютообмінної операції необхідно передати їй ще 13 000 000 грн. Так, 03 лютого 2015 року, перебуваючи біля ресторану «Чайкоф», що на просп. Перемоги, 1 у м. Києві,          ОСОБА_17 для здійснення валютообмінної операції у повному обсязі, передав ОСОБА_11 6 500 000 грн. В подальшому вказаних обіцянок ОСОБА_11 не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_17 на загальну суму 15 115 341,44 грн.
Крім того, в січні 2015 року, перебуваючи на пл. Ленінградській у м. Києві, з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом продажу за вигідною ціною автомобілів марки «Мерседес» та «Порше» 2014-2015 років випуску, які зі слів ОСОБА_11 конфісковані банківською установою, переконала потерпілого ОСОБА_8 передати їй грошові кошти в сумі 262 000 доларів США, що станом на день вчинення злочину по офіційному курсу НБУ складає 4 141 225 грн. Крім того, на початку лютого 2015 року ОСОБА_8 передав ОСОБА_18 , яка за усною домовленістю представляла інтереси ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що станом на день вчинення злочину по офіційному курсу НБУ складає 242 205 грн. Також на початку квітня 2015 року ОСОБА_8 через свого сина ОСОБА_19 передав ОСОБА_20 , який за усною домовленістю представляв інтереси ОСОБА_11 , в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , грошові кошти в сумі 17 500 доларів США, що станом на день вчинення злочину по офіційному курсу НБУ складає 407 834 грн. В подальшому вказаних обіцянок ОСОБА_11 не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 4 791 264 грн.
Крім того, в лютому 2015 року у невстановлений час та місці, з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом вигідного інвестування грошей у власний бізнес переконала            ОСОБА_21 , яка у свою чергу переконала потерпілого ОСОБА_7 , передати їй грошові кошти в сумі 244 100 доларів США. Надалі 27 серпня 2015 року, на прохання ОСОБА_11 з метою здійснення повного розрахунку з відсотками, ОСОБА_7 передав ОСОБА_22 , яка за усною домовленістю представляла інтереси ОСОБА_11 , ще 120 000 доларів США. Приблизно через два дні, в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 передав особисто ОСОБА_11 на її прохання та з метою здійснення повного розрахунку з відсотками, ще 15 000 доларів США. Після отримання коштів ОСОБА_11 в подальшому вказаних обіцянок не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 6 831 444 грн.
Крім того, 06 лютого 2015 року у денний час, перебуваючи на пл. Перемоги у м. Києві, з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення валютообмінних операцій переконала потерпілого ОСОБА_14 передати їй грошові кошти в сумі 2 898 000 грн та      14 000 доларів США, що станом на день вчинення злочину по офіційному курсу НБУ складає 323 828,12 грн. Після отримання коштів ОСОБА_11 в подальшому вказаних обіцянок не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому        ОСОБА_14 на загальну суму 3 221 828,12 грн.
Крім того, 06 лютого 2015 року у денний час, перебуваючи на пл. Перемоги у м. Києві, з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення валютообмінних операцій переконала потерпілого ОСОБА_9 передати їй грошові кошти в сумі 665 000 грн. Після отримання коштів ОСОБА_11 в подальшому вказаних обіцянок не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 665 000 грн.
Крім того, 06 лютого 2015 року у денний час, перебуваючи на пл. Перемоги у м. Києві, з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення валютообмінних операцій переконала потерпілого ОСОБА_13 за посередництвом ОСОБА_9 передати їй грошові кошти в сумі 468 000 грн. Після отримання коштів ОСОБА_11 в подальшому вказаних обіцянок не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_13 на суму 468 000 грн.
Крім того, в квітні 2015 року у невстановлений час, перебуваючи в приміщенні кафе «Нон-Стоп», що на просп. Перемоги, 6 у м. Києві, з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення валютообмінних операцій переконала ОСОБА_23 , який у свою чергу переконав потерпілого ОСОБА_12 , передати їй грошові кошти в сумі       1 904 000 грн. Після отримання коштів ОСОБА_11 в подальшому вказаних обіцянок не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 на суму 1 904 000 грн.
Крім того, в травні 2015 року, перебуваючи на вул. Кіквідзе у м. Києві, з метою особистого збагачення, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом здійснення валютообмінних операцій переконала потерпілу ОСОБА_15 передати їй грошові кошти в сумі 2 880 000 грн. Після отримання коштів ОСОБА_11 в подальшому вказаних обіцянок не виконала та грошові кошти не повернула, розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяла матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_15 на суму 2 880 000 грн.
А всього ОСОБА_11 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами потерпілих на загальну суму 35 876 877 грн.
Вимоги, викладені у касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_10 ставить питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість. Зазначає, що призначене апеляційним судом ОСОБА_11 покарання є явно несправедливим та таким, що не слугуватиме перевихованню останньої. Вважає, що судом належним чином не враховано особу засудженої ОСОБА_11 , яка, маючи на меті збагатитися за рахунок чужого майна, діяла з корисливим мотивом, достовірно розуміла та цілком усвідомлювала протиправність своїх дій, вводячи потерпілих в оману. Крім того зазначає, що апеляційним судом не надано належної та достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_11 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, а також наслідків такого злочину – спричинення потерпілим збитків в особливо великих розмірах. Наголошує, що     ОСОБА_11 визнала себе винуватою лише під тягарем беззаперечних доказів її протиправної поведінки, однак у вчиненому не розкаялась та з моменту вчинення злочинів і до часу постановлення обвинувального вироку (понад чотири роки) не намагалась навіть частково відшкодувати заподіяну шкоду, що свідчить про відсутність у неї бажання стати на шлях виправлення. При цьому вважає, що апеляційний суд не навів обґрунтованих підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково.
У касаційних скаргах, які є аналогічні за змістом, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На переконання потерпілих призначене ОСОБА_11 покарання є явно несправедливим через м`якість, не відповідає тяжкості вчиненого нею злочину, а тому вирок апеляційного суду підлягає скасуванню. Наголошують, що судом належним чином не враховано кількість епізодів та наслідки протиправної діяльності засудженої. Вважають, що засуджена формально визнала свою винуватість у вчиненні злочину під тиском зібраних доказів, що свідчить лише про її намагання уникнути відповідальності. При цьому зазначають, що відсутність спроб з боку ОСОБА_11 хоча б частково відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду вказують про її небажання виправити ситуацію.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_11 просить змінити вирок апеляційного суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість. Зазначає, що ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, щиро розкаялась, беззаперечно визнала цивільні позови, раніше не судима, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. На переконання захисника вказані обставини є такими, що пом`якшують покарання засудженій. Крім того вказує, що апеляційним судом призначено більш суворе покарання ніж запропоноване прокурором в суді першої інстанції, що свідчить про його надмірну суворість.
У касаційній скарзі засудженої ОСОБА_11 на вирок апеляційного суду остання повністю підтримала касаційну скаргу захисника.
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційні скарги прокурора, потерпілих, захисника та засудженої не надходило.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_8 й ОСОБА_7 , заперечувала щодо задоволення касаційних скарг захисника ОСОБА_6 та засудженої ОСОБА_11 . Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтримали касаційні скарги потерпілих та прокурора ОСОБА_10 , просили скасувати вирок апеляційного суду. Захисник ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу та касаційну скаргу засудженої ОСОБА_11 , просив змінити вирок апеляційного суду, при цьому заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора та потерпілих.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Мотиви суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки про доведеність винуватості засудженої у вчиненні злочину, передбаченого                 ч. 4 ст. 190 КК України, місцевий суд належним чином вмотивував дослідженими та оціненими під час судового розгляду доказами і правильно визнав достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_11 .
Висновки суду про доведеність винуватості та кваліфікація дій ОСОБА_11 за        ч. 4 ст. 190 КК України, з урахуванням обсягу пред`явленого обвинувачення, є правильними та у касаційних скаргах не оспорюються.
Доводи касаційних скарг прокурора та потерпілих про порушення апеляційним судом загальних засад призначення покарання та його безпідставну м`якість, а також доводи касаційних скарг захисника та засудженої про надмірну суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими з огляду на наступне.
Відповідно до статей 404, 407 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 КПК України.
Вирішуючи питання про скасування або зміну вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції має керуватися положеннями статей 408, 420 КПК України.
Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 420 КПК України передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції має відповідати загальним вимогам до вироків, визначеним      ст. 374 КПК України.
Зі змісту статей 7, 404, 420 КПК України у їх взаємозв`язку вбачається, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_11 покарання, апеляційний суд вказав, що доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілих щодо м`якості такого покарання є слушними.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд апеляційної інстанції у своєму вироку зазначив, що місцевий суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_11 та призначаючи їй покарання у виді позбавлення волі, правильно встановив, що засуджена вчинила злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, та врахував кількість епізодів злочинної діяльності.
Однак апеляційний суд не погодився й виключив з вироку суду обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 – щире каяття, оскільки таке не знайшло свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження, а поведінка засудженої не свідчить про її бажання виправити наслідки вчиненого нею злочину.
При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що, враховуючи дані про особу ОСОБА_11 , її позитивні характеристики, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, визнання вини та цивільних позовів, призначене місцевим судом покарання ОСОБА_11 з огляду на положення статей 50, 65 КК України є явно несправедливим через м`якість.
Крім того, апеляційній суд вказав про необхідність призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим до застосування під час призначення покарання за санкцією ч. 4 ст. 190 КК України.
З такими висновками апеляційного суду колегія суддів повністю погоджується та вважає, що апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання засудженої можливе лише в умовах ізоляції її від суспільства, та правильно збільшив покарання ОСОБА_11 у межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України.
Отже, призначене засудженій покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_11 і попередження вчинення нею нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить ст. 65 КК України.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_11 апеляційним судом покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.
Таким чином, не вбачається підстав вважати призначене засудженій ОСОБА_11 покарання явно несправедливим через його м`якість, про що прокурор та потерпілі вказують у касаційних скаргах, як і не вбачається підстав для його пом`якшення, про що у своїх скаргах просять захисник та засуджена.
На думку колегії суддів, здійснюючи розгляд кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, дотримуючись вимог статей 404, 407, 408, 409 КПК України, апеляційний суд надав доводам апеляційних скарг прокурора, потерпілих та захисника належну оцінку та з наведенням докладних мотивів обґрунтував прийняте рішення.
Вирок суду апеляційної інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої, касаційні скарги прокурора, потерпілих, захисника та засудженої слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_11 , засудженої ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_11 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                            ОСОБА_3