ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року	Львів	Справа № 607/11326/19 пров. № 857/11514/19	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Матковська З.М.

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль, проголошено о 12:30:52) у справі № 607/11326/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач ОСОБА_1 ) звернулась в суд з адміністративним позовом до Тернопільської митниці ДФС (далі - відповідач, митний орган), в якому просила: визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Тернопільської митниці ДФС №UA403000/2019/00328 від 25 березня 2019 року; визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Тернопільської митниці ДФС  №UA403000/2019/00328 від 25 березня 2019 року; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Тернопільської митниці ДФС сплачені додаткові витрати на розмитнення автомобіля в розмірі 17485, 00 грн. та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що вона подала до митного органу електронну митну декларацію № UA403030/2019/006218 від 21 березня 2019 року для митного оформлення легкового автомобіля марки Skoda, модель Octavia, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2011 року. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої декларантом, прийняв рішення про коригування митної вартості № UA403000/2019/000556/2 від 25 березня 2019 року, мотивуючи тим, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана, так як документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні. Відтак, відповідач сформував картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у якій запропоновано позивачу подати нову митну декларацію на підставі рішення про визначення митної вартості № UA403000/2019/000556/2 від 25.03.2019 для можливості прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, з урахуванням строків, визначених статтею 263 Митного кодексу України (далі - МК України).
Позивач не погоджувалась з рішенням митного органу, оскільки вважала, що подала всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Тернопільської митниці ДФС № UA403000/2019/00328 від 25.03.2019; про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Тернопільської митниці ДФС сплачені додаткові витрати на розмитнення автомобіля в розмірі 17485 грн. за клопотанням  позивача залишено без розгляду.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення задоволено: визнано протиправним та скасовано  рішення про коригування митної вартості товарів Тернопільської митниці ДФС № UA403000/2019/000556/2 від 25 березня 2019 року; стягнуто в користь ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС судові витрати на суму 768 грн 40 коп. сплаченого збору.       
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Тернопільська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається фактично на доводи відзиву на адміністративний позов та дотримується тієї позиції, що наданих позивачем документів є недостатньо для підтвердження заявленої нею митної вартості.  
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Разом з тим,  відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.205 цього Кодексу. 
Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Як встановлено судом з матеріалів справи 12 березня 2019 року позивач придбала в юридичної особи «AFT-Tuning GmBH Huserstrasse 3 59075 Hamm» (Німеччина) транспортний засіб Skoda Octavia, 2011 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , (далі - транспортний засіб, автомобіль) за ціною 3500 EUR.
Для здійснення митного оформлення транспортного засобу в Україні позивач подала до митного органу електронну митну декларацію № UA403030/2019/006218 від 21 березня 2019 року, в якій митну вартість товару визначено за ціною договору (контракту), в сумі 3500 EUR.
Митну вартість автомобіля позивач підтверджувала наступними документами:
- рахунок-фактура (інвойс) № б/н від 12 березня 2019 року;
- декларація про походження товару № VU022145 від 12 січня 2012 року;
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 13 березня 2019 року № UА20903/2019/18359;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 12 січня 2012 року;
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №121/19 від 15 березня 2019 року;
- внутрішній договір (контракт) доручення № НВА760037 від 13 грудня 2016 року;
- договір про надання послуг митного брокера № 432/1 від 12 березня 2019 року;
- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НЮ НОМЕР_3 від 21 травня 2010 року;
- інші некласифіковані документи - чек про оплату від 12 березня 2019 року;
- фінансова гарантія у вигляді грошової застави - 0.0.1292673061.1 від 12 березня 2019 року;
- фінансова гарантія у вигляді грошової застави - 0.0.1292692679.1 від 12 березня 2019 року;
- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UА.003.03117-19 від 19 березня 2019 року;
- паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону України № FC517410 від 08 червня 2016 року;
- митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів № UA403030/2019/006218 від 21 березня 2019 року.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої декларантом, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості № UA403000/2019/000556/2 від 25 березня 2019 року, яке мотивоване тим, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана, так як документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, для страхування (якщо здійснювалось) - страхових документів. У рішенні зазначається, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація, яка міститься на загальнодоступних Інтернет ресурсах, вартість даного товару є значно вищою за заявлену декларантом. Відповідно, митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, однак на його вимогу декларант не подав документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно частини другої статті 53 МК, а саме: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, якщо здійснювалось страхування, страхові документи. Відтак, митна вартість товару була  визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно статтею 64 МК, а саме для її обрахунку було використано інформацію щодо вартості транспортного засобу, згідно Інтернет каталогу schwackenet.de. за ціною 5200 EUR. Другорядні методи  митниця не застосувала через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не використовувався, з огляду на відсутність інформації про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Поряд з цим, через відсутність інформації про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару не застосовано метод на основі додавання вартості.
На підставі наведеного вище, митний орган сформував картку відмови № UA403000/2019/00328 від 25 березня 2019 року у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, у якій запропоновано позивачу подати нову митну декларацію на підставі рішення про визначення митної вартості № UA403000/2019/000556/2 від 25 березня 2019 року для можливості прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, з урахуванням строків, визначених статтею 263 МК України.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач надав відповідачу всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого автомобіля за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору, а тому вважав оскаржені рішення відповідача прийняті з порушенням законодавства є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком судом першої інстанції, з огляду на наступне.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями  Митного кодексу України,  Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Згідно із частиною 1 статті 7 Митного кодексу України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього  Кодексу, законів  та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1  статті 4 МК України).
Відповідно до статей 49, 50 МК України  митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частиною першою  статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. 
Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та главою 8.
За приписами частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлена позивачем митна вартість автомобіля за ціною договору підтверджується, зокрема: рахунком-фактурою (інвойс) №634 від 12 березня 2019 року та чеком (квитанцією) про оплату від 12 березня 2019 року, виданих «AFT-Tuning GmBH Huserstrasse 3 59075 Hamm».
Поряд з цим, з поданих позивачем документів судом з`ясовано, що дані про рахунок-фактуру № 634 від 12 березня 2019 року, як документа про посвідчення права володіння і розпорядження транспортного засобу, занесені відповідним органом митного контролю Німеччини в супровідній експортній декларації № 19DE835602271342Е0 від 12 березня 2019 року. При цьому, рахунок містить ідентифікуючі відомості про продавця-нерезидента «AFT-Tuning GmBH Huserstrasse 3 59075 Hamm». Така ж інформація міститься й у розрахуноковому документі - квитанції від 12 березня 2019 року, яка збігається із даними рахунку-фактури.
Згадані рахунок-фактура та квитанція скріплені відтиском штампа і печатки «AFT-Tuning GmBH Huserstrasse 3 59075 Hamm» та підписом посадової особи, що є свідченням пов`язаності їх між собою на підтвердження однієї і тієї ж операції з придбання автомобіля.  При цьому безпосередній зміст двох документів вказують на одне і те ж числове значення вартості автомобіля - 3500 EUR, внесених готівкою та прийнятих продавцем. Зазначене свідчить про фактичну відсутність будь якої розбіжності.
Згідно з частиною першою статті 54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Частиною четвертою статті 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
Водночас частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу. Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Зокрема, частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Орган доходів і зборів зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Щодо посилання відповідача на те, що позивач не надав банківських платіжних документів, які би підтверджували заявлену митну вартість згідно частини другої статті 53 МК, суд зазначає, що запитувані митницею документи у позивача були відсутні та не могли бути надані з об`єктивних причин, так як товар (автомобіль) оплачувався готівкою без банківських платежів. Водночас, чек, квитанція або платіжне доручення свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із чеком, квитанцією, платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Такий висновок зроблений Верховним Судом 03 квітня 2018 року у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.
Таким чином, ненадання позивачем банківських платіжних документів не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів, які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.
Колегія суддів приходить до висновку, що апелянт не довів обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено. Тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації. 
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року  у справі № 607/11326/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	З. М. Матковська