Ухвала
03 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 524/8632/17
провадження № 61-2291ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2019 року у складі судді Нестеренка С. Г. та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 січня 
2020 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про іпотечний кредит,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.
 
Позов мотивовано тим, що 25 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та 
ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № PLRHGI0000002994, згідно з умовами якого ОСОБА_1 було надано грошові кошти у розмірі 30 009,00 грн зі сплатою 15 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 січня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та 
ОСОБА_2 було укладено договір поруки. 
 
Згідно додаткової угоди від 08 вересня 2008 року, за заявою ОСОБА_3 , кредитний договір переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 
5 938,66 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. 
 
ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 22 серпня 2017 року у неї утворилась заборгованість, яка складається із: 3 681,12 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що станом на 
22 серпня 2017 року еквівалентно - 93 659,35 грн; 420,84 доларів США - заборгованість за процентами, що станом на 22 серпня 2017 року еквівалентно - 10 707,50 грн; 81,98 доларів США - заборгованість за комісією, що станом на 
22 серпня 2017 року еквівалентно - 2 085,83 грн; 2 780,43 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 250 грн - штраф (фіксована частина); 
5 461,83 грн - штраф (процентна складова).
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про іпотечний кредит.
 
Позов мотивувала тим, що під час укладання додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, в якій фактично змінювалися зобов`язання з гривні на валюту - долар США, АТ КБ «ПриватБанк» порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Договір про іпотечний кредит від 25 січня 2008 року 
№ PLRHGI0000002994 є несправедливим та таким, що порушує її законні права та інтереси, у зв`язку з чим має бути визнаний недійсним.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень 
 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 25 січня 2008 року № PLRHGI0000002994 станом на 22 серпня 2017 року у розмірі - 3 453,02 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 вересня 2019 року складає - 85 531,31 грн., та штраф за прострочення виконання умов договору у розмірі 4 276,57 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, відмовлено.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у якій вона просила скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2020 року, в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та відмови у задоволенні її позову, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення її позову та відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необгрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору в даній справі є вимоги про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит у розмірі 114 944,94 грн. та вимоги про визнання договору про іпотечний кредит недійсним.
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 051 000,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Верховним судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики 
 
Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необгрунтованими. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навів обгрунтованих доводів, в чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики, не навів прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах. 
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить. 
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 
07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави вважати, що розгляд справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про іпотечний кредит, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          Г. І. Усик