Справа № 991/2783/19
Провадження1-кс/991/3388/19

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року                                                                 м.Київ 

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
скаржника ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро Укпраїни ОСОБА_4 що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
ВСТАНОВИЛА
17.12.2019 до слідчої судді Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 (далі — скаржник), на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро Укпраїни ОСОБА_4 , що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Обґрунтування скарги 
Бездіяльність, на думку скаржника, полягає в невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 12.12.2019 за № 3604/12 про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_5 ОСОБА_6 і ОСОБА_7 передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.368, ч.3 ст.375,ч.2 ст.366, ч.3 ст.157, ч.1 ст.396, ч.2 ст.256, ч.1 ст.111, ст.170, ч.2 ст.15, ч.5 ст.27 КК України.
В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що 12.12.2019 року через приймальню ГПД Національного антикорупційного бюро України він подав на ім`я керівника ГПД НАБУ ОСОБА_4 заяву за вих.№ 3604/12 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . 
Проте, станом на час подання скарги до суду відомості до ЄРДР за його заявою не були внесені. 
Доводи сторін
У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги, попросив задовольнити. 
Детектив в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що Національним антикорупційним бюро України дійсно була отримана зазначена заява, за результатами розгляду якої заявнику було направлено письмову відповідь з роз`ясненням, що відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу. Крім того в письмових поясненнях зазначено, що за результатами опрацювання заяви ОСОБА_3 за вих. №3604/12 від 12.12.2019 Головним підрозділом детективів НАБУ в межах компетенції встановлено, що в заяві не наведено об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР з урахуванням вимог статті 216 КПК України, а також повідомив, що вказану заяву від 18.12.2019 за № 11-225/44846 скеровано для розгляду відповідно до компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві. За таких обставин представник НАБУ вважає, що бездіяльність з боку службових осіб Національного антикорупційного бюро України відсутня, у задоволенні скарги просив відмовити повністю та провести її розгляд за відсутності представника НАБУ, враховуючи письмові пояснення останнього.
Відповідно до вимог статті 306 КПК України не явка детектива в судове засідання не перешкоджає її розгляду. 
Мотивація суду
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, слідча суддя дійшла до таких висновків.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення — заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності….слідчого в порядку, передбаченому КПК України (ч. 1 ст. 24 КПК України)
Слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.(ч. 1 ст. 214 КПК України).
Відповідно до положень ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 2062, 209, 211, 3661 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог 5 статті 216 КПК України Детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 33-1 КПК України).

Як вбачається із матеріалів скарги, 12.12.2019 ОСОБА_3 звернувся до Національного антикорупційного бюро України із заявою № 3604/12  в якій зазначив про можливе вчинення  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.368,ч.3 ст. 375, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 157, ч.1 ст. 396, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст.15 ч.5 ст.27 КК України

Згідно вимог ч.1 та п.4 ч.5 ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є  виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

В своїй заяві ОСОБА_3 зазначив, що на позачергових виборах народних депутатів 21.07.2019 під час голосування на територіальній виборчій дільниці №222 ним були виявлені неодноразові порушення, достатні для того, щоб визнати результати голосування по казаній дільниці недійсними.В зв`язку з чим 24.07.2019 він звернувся з позовною заявою до Шостого апеляційного адміністративного суду про визнання дій протиправними. Ухвалою суду від 26.07.2019 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п.6 ст. 169 КАС України, в зв`язку з чим ОСОБА_3 26.07.2019 звернувся з ідентичною позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва. Вказану позовну заяву 26.07.2019 працівниками суду прийнято не було, у зв`язку з закінченням робочого часу та було зареєстровано лише 29.07.2019.
31.07.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва (суддя ОСОБА_5 ) вказану позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.Копію вказаної заяви заявник отримав 05.08.2019 засобами поштового зв`язку та 06.08.2019 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу через Солом`янський районний суд м. Києва до Шостого апеляційного адміністративного суду.08.08.2019 ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без розгляду, як таку, що надійшла до суду з пропуском встановленого процесуальним законом дводенного строку звернення до суду.В своїй заяві до НАБУ ОСОБА_3 зазначив, що суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 постановив ухвалу від 31.07.2019 з порушенням строку розгляду на 1 день, в ухвалі зазначив невірний строк оскарження та безпідставно направив копію ухвали засобами поштового зв`язку, а не передав кур`єром, що призвело до пропуску заявником строку для оскарження вказаної ухвали в апеляційному поряду. Також заявник вказав на неправомірні дії керівника апарату ОСОБА_6 та секретаря суду ОСОБА_7 , які відмовляли йому у прийнятті позовної зави у позаробочий час, незважаючи на те, що суди повинні працювати в черговому режимі до моменту обнародування остаточних результатів виборів до Верховної Ради України. А тому заявник звернувся до НАБУ з заявою про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , керівником апарату Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 та секретарем зазначеного суду ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за правовою кваліфікацією ч.2 ст.364, ч.2 ст.368,ч.3 ст. 375, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 157, ч.1 ст. 396, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст.15 ч.5 ст.27 КК України, через умисні дії яких заявник втратив право на оскарження в суді порушених прав як громадянина та як кандидата в народні депутати України та зокрема втратив 50 000грн., які він перерахував до ЦВК в якості застави. Вказаними діями йому заподіяно матеріальної шкоди 800 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000грн.

Враховуючи, що відомості за вказаною заявою ОСОБА_3 від 12.12.2019 вх.3604/12до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою на дії та бездіяльність уповноважених осіб ГПД НАБУ.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналізуючи норми ст.ст. 214,303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.

На думку заявника в діях судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 наявний склад кримінального правопорушення, оскільки ним ухвалене неправомірне рішення, з порушенням строку розгляду на 1 день, в ухвалі зазначено невірний строк оскарження, крім того заявнику було безпідставно направлено копію ухвали засобами поштового зв`язку, а не передано кур`єром, що призвело до пропуску заявником строку для оскарження вказаної ухвали в апеляційному поряду.

Частиною 1 ст. 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає, як посадова особа уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.      

При цьому законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі, шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.      

Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення.      

Так при вирішенні скарги ОСОБА_3 , слідчий суддя бере до уваги висновок судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013 р., де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Разом з тим, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді , а зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.

Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007 р., встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.      
Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.

З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявник не погоджується з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.07.2019 та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2019 та просить порушити кримінальне провадження відносно судді ОСОБА_5 , не зазначає у своїй заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочинів, а також самостійно робить висновки про неправомірність ухвалених рішень за відсутності відповідних повноважень, тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, про які вказує ОСОБА_3 у своїй скарзі.      

Також заявник вказав на неправомірні дії керівника апарату ОСОБА_6 на секретаря суду ОСОБА_7 , при цьому заявник протягом всього змісту заяви про кримінальне правопорушення здійснює лише перелік статей особливої частини Кримінального кодексу України, а також висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних дій або бездіяльності вказаними особами, які відмовляли йому у прийнятті позовної зави та апеляційної скарги у позаробочий час, ґрунтуючись лише на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій останніх.

На думку слідчої судді в Заяві відсутні факти та твердження заявника щодо існування обставин, які б свідчили про наявність в діях перелічених ним осіб складів злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.368,ч.3 ст. 375, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 157, ч.1 ст. 396, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст.15 ч.5 ст.27 КК України.

Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980 р.), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.      

Заява ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в його повідомленні про злочини за ч.2 ст.364, ч.2 ст.368,ч.3 ст. 375, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 157, ч.1 ст. 396, ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 111, ст. 170, ч.2 ст.15 ч.5 ст.27 КК України, натомість вбачається незгода заявника із прийнятими судовими рішеннями, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.

З урахуванням викладеного, підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України виконати вимоги ч.1 ст.214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою   ОСОБА_3 вих. №3604/12 від 12.12.2019 відсутні.    

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 216, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідча суддя
ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника ГПД Національтного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 12.12.2019 за № 3604/12 - відмовити.
Повний текст ухвали оголошено в приміщені Вищого антикорупційного суду 03 лютого 2020 року о 14 годині 30 хвилин. 
Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.
Слідча суддя	ОСОБА_1