УХВАЛА

28 січня 2020 року 
Київ
справа №520/8684/18
адміністративне провадження №К/9901/21923/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Мартинюк Н.М., 
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

за участю: 

секретаря судового засідання - Андрієнко Н.А.,
представника третьої особи - Отроди Т.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №520/8684/18

за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, 
третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, 
про поновлення на посаді й зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у жовтні 2018 року звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - «ГУ МВС України в Харківській області»), Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - «Харківський РВ ГУ МВС України в Харківській області»), Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - «ГУ НП в Харківській області»), третя особа: Міністерство внутрішніх справ України (далі - «МВС України»), в якому просив:

- визнати незаконним звільнення дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м.  Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області старшого лейтенанта міліції Певного А.О. /М-131385/ з 17 серпня 2018 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (скорочення штатів) та скасувати наказ про його звільнення;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м.  Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області;

- зобов`язати ГУ МВС України в Харківській області та ГУ НП у Харківській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2015 року і прийняти його на службу в органи Національної поліції в Харківській області за аналогічною посадою, що заміщується у відповідності до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (враховуючи невиконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі №820/11676/15 щодо поновлення ОСОБА_1 на публічній службі);

- зобов`язати ГУ МВС України в Харківській області, Харківський РВ ГУ МВС України в Харківській області сплатити податки, збори та інші обов`язкові платежі з грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, нарахованого ОСОБА_1 за період з 6  листопада 2015 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з ГУ МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 448  133,09 грн;

- допустити виконання судового рішення до негайного виконання в частині поновлення на посаді і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць.

Короткий зміст судових рішень
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 23 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18  червня 2019 року, позов задовольнив частково:

- скасував наказ ГУ МВС України в Харківській області від 17 серпня 2018 року №73 о/с про звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області;

- зобов`язав ГУ МВС України в Харківській області розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 22 жовтня 2015 року з прийняттям відповідного рішення;

- поновив позивача на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м.  Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області;

- стягнув з ГУ МВС України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року;

- звернув до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах виплат за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вказані судові рішення переглядалися Верховним Судом за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Так, постановою Верховного Суду від 24 вересня 2019 року касаційну скаргу задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. 

В іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін.

10 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить ухвалити додаткове судове рішення, яким викласти абзац другий постанови Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у такій редакції:

«Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з часу першого звільнення - 6 листопада 2015 року по 16 серпня 2018 року та в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року скасувати та направити справу в цих частинах на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду».

У заяві ОСОБА_1 посилається на положення пункту 1 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), вважаючи, що Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2019 року не ухвалив рішення щодо однієї з позовних вимог.

Норми права та висновки за результатами розгляду заяви
Згідно частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини першої цієї статті, вказує, що в абзаці другому резолютивної частини постанови Верховного Суду від 24 вересня 2019 року не було зазначено про скасування судових рішень у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ГУ МВС України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з часу першого звільнення, а саме з 6 листопада 2015 року до 16 серпня 2018 року, що унеможливлює новий розгляд справи в цій частині судом першої інстанції.

Як випливає з судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що переглядалися Верховним Судом, позовна вимога про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задоволена частково. Так, суди вирішили стягнути таке забезпечення, однак лише за період з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019  року й без зазначення конкретної суми. В решті вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивачу було відмовлено. 

Так, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 не обумовлював період, за який просив стягнути суму коштів у розмірі 448  133,09 грн. Однак, зі змісту позовної заяви випливає, що цю суму він обраховував за період з 7 листопада 2015 року до 8 жовтня 2018 року і в задоволенні позову про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 7 листопада 2015 року йому було відмовлено.

З викладеного випливає, що у заяві про ухвалення додаткового судового рішення позивач не погоджується з тим, що Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2019  року не скасував оскаржувані судові рішення в тій частині, в якій йому було відмовлено у задоволенні позову судами першої та апеляційної інстанцій.

Тобто, у заяві про ухвалення додаткового судового рішення позивач насправді просить змінити постанову Верховного Суду від 24 вересня 2019 року, що КАС України не передбачено.

Враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій прийняли рішення щодо всіх позовних вимог ОСОБА_1 , яким Верховний Суд надав правову оцінку у постанові від 24  вересня 2019 року та вирішив направити справу у визначеній ним частині на новий розгляд, доводи заявника про наявність підстав для ухвалення додаткового судового рішення у цій справі Верховний Суд відхиляє.

До того ж варто зазначити, що у мотивувальній частині постанови від 24 вересня 2019 року суд касаційної інстанції звернув увагу суду першої інстанції на необхідність мотивувати своє рішення в частині позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 448  133,09 грн. Тобто, Верховний Суд вказав на те, що суду першої інстанції необхідно визначити конкретний розмір суми коштів, яку належить стягнути на користь позивача за період з 17 серпня 2018  року до 23 січня 2019  року, а також мотивувати своє рішення в частині тієї суми коштів, у стягненні якої було відмовлено (за період з 7 листопада 2015 року до 16 серпня 2018 року). Такі висновки суду касаційної інстанції обумовлені тим, що в оскаржуваних судових рішеннях від 23 січня 2019  року та 18 червня 2019 року суди відповідних мотивів не навели.

Відтак, викладені у мотивувальній частині постанови від 24 вересня 2019 року висновки стосуються дій суду першої інстанції, що їх повинен виконати цей суд під час нового розгляду справи, й не означають, що одна з позовних вимог не була вирішена.

Керуючись статтями 248, 252, 355 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №520/8684/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України, про поновлення на посаді й зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і не може бути оскаржена. 

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду