Постанова
Іменем України                                   
 
14 лютого 2020 року 
м. Київ
 
справа № 401/799/18
провадження № 61-703св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідач - Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Спільного підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2018 року у складі судді Волошиної Н. Л. та  постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Єгорової С. М., Кіселика С. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заяви та рішень судів
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - СП ТОВ «Світловодськпобут») про припинення дій та розірвання договору про надання послуг. 
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16 грудня 2008 року між ним та СП ТОВ «Світловодськпобут» укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води терміном на 5 років, дія якого продовжується, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність перегляду. Він неодноразово звертався до відповідача із заявою про розірвання вказаного договору та повідомляв про встановлення індивідуального опалення на підставі дозволу Міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання (далі - Міжвідомча комісія), із наданням акта про відключення квартири від теплопостачання. Проте відповідач у задоволенні вказаних заяв відмовляв та нараховував плату за послуги з централізованого опалення, якими він не користується.
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд розірвати договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води в квартирі АДРЕСА_1 , укладений між позивачем та відповідачем 16 грудня 2008 року;зобов`язати відповідача припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 13 липня 2017 року.
 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.Розірвано договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, укладений 16 грудня 2008 року між СП ТОВ «Світловодськпобут» та ОСОБА_1 Зобов`язано СП ТОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 із моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто із 13 липня 2017 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу СП ТОВ «Світловодськпобут» залишено без задоволення. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2018 року залишено без змін.
 
Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач у передбачений законодавством спосіб реалізував своє право на вибір джерела теплопостачання до свого помешкання, при цьому таку реалізацію не можна вважати самовільною, оскільки він отримав на це дозвіл спеціально створеного органу - Міжвідомчої комісії. 
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2019 року СП ТОВ «Світловодськпобут»подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення Міжвідомчої комісії про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 13 березня 2015 року та акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 24 квітня 2017 року складені з порушенням норм чинного законодавства України та помилково визнанні судами як передумова для розірвання договору. Суди дійшли помилкового висновку, що позивач мав право одноособово без рішення усіх власників будинку здійснити відключення своєї квартири від централізованого опалення. Договір про надання послуги з централізованого опалення має застосовуватися у контексті  з відповідним положенням Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого опалення, а одне лише бажання щодо відключення квартири від мережі теплопостачання не може бути підставою для розірвання договору, укладеного між сторонами.  
 
У квітні 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу СП ТОВ «Світловодськпобут», уякому заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга СП ТОВ «Світловодськпобут» не підлягає задоволенню із таких підстав.
 
Встановлені судами обставини 
 
16 грудня 2008 року між СП ТОВ «Світловодськпобут» (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач), як власником квартири АДРЕСА_1 , укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (далі - договір), згідно з умовами якого виконавець зобов`язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно з пунктом 28 договору, він укладений строком на 5 років та вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.
 
Пунктом 29 договору передбачено, що він може бути розірваний достроково, зокрема, у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця відповідно до діючого порядку, законодавства України, норм та правил.
 
13 березня 2015 року Міжвідомча комісія надала ОСОБА_1 дозвіл на відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання при наявності технічної можливості встановлення індивідуального опалення.
 
Світловодським управлінням по експлуатації газового господарства Відкритого акціонерного товариства «Кіровоградгаз» на замовлення ОСОБА_1 розроблено робочий проект № 11153 «Облаштування індивідуальної системи опалення приміщення квартири АДРЕСА_1 », а також Робочий проект № 11152/12709 «Реконструкція системи газопостачання. Перевід на індивідуальну систему опалення квартири АДРЕСА_1 , де визначено наявність технічної можливості встановлення індивідуального опалення в помешканні позивача.
 
24 квітня 2017 року представником власника будинку, представником монтажної організації, власником квартири, складено акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, яким підтверджено відключення квартири АДРЕСА_1 від централізованого опалення.
 
Вказаний акт затверджений рішенням міжвідомчої комісії, протокол від 13 липня 2017 року № 3.
 
27 березня, 04 травня та 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 звертався із письмовими заявами до СП ТОВ «Світловодськпобут», у яких повідомляв про облаштування у своїй квартирі індивідуального опалення та порушував питання про дострокове розірвання Договору із цих підстав.
 
Листами від 04 квітня 2017 року № 613, від 16 травня 2017 року № 796 та від 04 вересня 2017 року № 1283 відповідач повідомляв позивача про неможливість задоволення його заяв у зв`язку із тим, що реалізація споживачами права на відмову від послуг центрального опалення і гарячого водопостачання можлива лише шляхом відключення окремих житлових будинків, а не окремих приміщень у будинку.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Положеннями статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
 
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (чинний на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
 
У разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом (частина шоста статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). 
 
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
 
Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630   (далі - Правила), та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2005 № 4 (чинним на момент виникнення спірних відносин) (далі - Порядок).
 
Відповідно до пунктів 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
 
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).
 
Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.
 
Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Встановлені у справі обставини, а саме: звернення позивача до Міжвідомчої комісії із заявою про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення належної йому квартири, надання Міжвідомчою комісією дозволу позивачу на таке відключення при наявності технічної можливості встановлення індивідуального опалення, розробленням за замовленням позивача робочого проекту із зазначенням у ньому технічної можливості встановлення індивідуального опалення, відключення приміщення позивача від централізованого опалення монтажною організацією та встановлення індивідуального опалення, затвердження Міжвідомчою комісією акта про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, свідчать про те, що позивач належним чином реалізував своє право на відмову від надання послуг центрального опалення та вільний вибір джерела теплової енергії. 
 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що позивач здійснив                самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач реалізував своє право на відмову від надання послуг центрального опалення та на момент розгляду справи не користувався послугами відповідача, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору та зобов`язання відповідача припинити нарахування плати за свої послуги, оскільки в укладеному договорі сторони передбачили можливість його дострокового розірвання у разі зникнення потреби в отримані послуг або відмови споживача від користування послугами виконавця, що відповідає положенням Законів України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, «Про теплопостачання».
 
Доводи касаційної скарги про те, що рішення Міжвідомчої комісії про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 13 березня 2015 року та акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 24 квітня 2017 року складені з порушенням норм чинного законодавства України та помилково визнанні судами як передумова для розірвання договору, є необґрунтованими з огляду на таке. 
 
Так, відповідно до Законів України «Про теплопостачання», «Про місцеве самоврядування в Україні» питання відключення від мереж централізованого опалення відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування. 
 
Рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування можуть бути оскаржені відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.
 
Таким чином відповідач не був позбавлений можливості оскаржити наведені вище рішення Міжвідомчої комісії та затверджений нею акт про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП у порядку адміністративного судочинства, проте судами під час розгляду справи не встановлено, що відповідач звертався до суду із таким позовом.
 
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що законність прийняття Міжвідомчою комісією рішення про відключення квартири позивача від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання та затверджений нею акт про відключення квартири від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання не може встановлюватися в межах розгляду цієї справи. 
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Із урахуванням того, що доводи касаційних скарг є ідентичними доводам апеляційних скарг, яким судом надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявників. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.  
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» залишити без задоволення.
 
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 листопада 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
        Судді:	        О. В. Ступак	
 	 	
 	І. Ю. Гулейков	
 	 	
 	Г. І. Усик