П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3189/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Божук Д.А.  
Суддя-доповідач -  Охрімчук І.Г.   
28 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Охрімчук І.Г. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року  (повний текст рішення складено 13.12.2019 року, м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними бездіяльності та відмови, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Служби безпеки України, в якому просив:
- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2014-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.07.2017;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2014-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.07.2017.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу на оперативних посадах у Службі безпеки України в період з 07.03.2013 по 31.07.2019 та був звільнений з військової служби за станом здоров`я. Відповідач при звільненні не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2014-2017 роки. Також відповідач відмовив у вказаних виплатах на звернення ОСОБА_1 , чим порушив його права. Водночас, звернув увагу на необхідності врахування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.10.2019 відкрито провадження в цій адміністративній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.11.2019 задоволено клопотання Служби безпеки України про надання додаткового часу для подання витребуваних судом доказів. Продовжено Службі безпеки України процесуальний строк виконання ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.10.2019 до 15.11.2019.
Відповідач надіслав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Зазначив, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється. Отже, грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустку, якого позивач не набув.
У свою чергу, позивач надіслав відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити позовні вимоги з посиланням на правову позиції Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.12.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (вул. Володимирська 33, м. Київ, 01601 , код ЄДРПОУ - 00034074) про визнання протиправними бездіяльності та відмови, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Служби безпеки України у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оформлену листом від 21.08.2019 №21/3/1-К-59/5.
Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2017.
Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2017.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що протягом особливого періоду військовослужбовці - учасники бойових дій не набувають права на додаткову відпустку, передбачену статтею 16-2 Закону України “Про відпустки” та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Вказана додаткова відпустка учасникам бойових дій відповідно до статті 16-2 Закону України “Про відпустки” не має обов`язкового щорічного характеру, вона не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році, зокрема і при звільненні з військової служби в порядку, передбаченому пунктом 15 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Крім цього, зауважив, що грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки для учасників бойових дій відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” не може виплачуватися, оскільки відпустка, на яку військовослужбовець не набув права, не може вважатися невикористаною.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 18.02.2020 року призначено до апеляційного розгляду.
Представник позивача надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на правові висновки Верховного Суду та просить їх врахувати  при ухваленні судового рішення. Вважає, що рішення суду першої інстанції від 13.12.2019 року є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.
Керуючись приписами ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу  в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до довідки Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 28.10.2019 №11/1/4-2839 ОСОБА_1 проходив військову службу в Службі безпеки України з 07.03.2013 по 31.07.2017
Згідно з витягом з наказу від 07.07.2017 №768-ОС "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнений з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом "б" пункту 61, підпунктом "б" пункту 62 та підпунктом "б" пункту 88-1 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України. За змістом витягу з наказу Департаменту контррозвідки від 31.07.2017 №100-ос "По особовому складу" майора ОСОБА_1 , звільненого наказом Служби безпеки України від 07.07.2017 №768-ос, виключено зі списків особового складу з 31 липня 2017 року. Статус учасника бойових дій ОСОБА_1 підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 10.01.2012, та витягом із протоколу Комісії Центрального управління СБ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у СБ України.
За змістом письмових пояснень Служби безпеки України у період з липня 2014 року по липень 2017 року додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, наказами по особовому складу не надавалася. Позивач звернувся до відповідача з заявою від 13.08.2019 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2014 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 31.07.2017. Про результати розгляду заяви позивача повідомлено листом Фінансово-економічного управління Служби безпеки України  від 21.08.2019 №21/3/1-К-59/5. Зазначено, що підстави для виплати (при звільненні та в інших випадках) грошової компенсації у разі невикористання додаткової відпустки учасникам бойових дій законодавством чітко не передбачені.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2017. З тих самих підстав, суд вважає протиправною відмову Служби безпеки України у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оформлену листом від 21.08.2019 №21/3/1-К-59/5. Суд вважає наявними правові підстави для зобов`язання Служби безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2017.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 43 Конституції України кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки".
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Положеннями пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Приписами статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Крім того, абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про оборону України".
За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Положеннями статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Сукупність наведених норм свідчать про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Проте, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
З урахуванням викладеного, колегія суддів також вважає безпідставними доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Колегія суддів погоджується, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпуски, чого відповідачем здійснено не було.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошових компенсацій за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки з 2015 року по 2017 рік.
Разом з тим, колегія суддів погоджується, що не варто брати до уваги посилання відповідача на лист Верховного Суду від 13.07.2018 №60-1543/0/2-18, направлений Генеральному штабу Збройних Сил України, щодо визначення тривалості особливого періоду в Україні у правових позиціях Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, як на обґрунтування відсутності підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, оскільки право позивача на нарахування та отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпуски гарантовано нормами чинного законодавства, у зв`язку з чим обмеження виконання цих норм законодавства не може відбуватися на підставі вказаного листа. Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.
Отже, зважаючи на викладене вище, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що наявна  протиправна бездіяльність Служби безпеки України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2017. При цьому, слід визнати протиправною відмову Служби безпеки України у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оформлену листом від 21.08.2019 №21/3/1-К-59/5.
За таких обставин, враховуючи наявність у позивача права на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правової підстави для зобов`язання Служби безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.07.2017.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані  дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік, колегія суддів зазначає, що в задоволенні позову, в цій частині, позивачу було відмовлено, а позивач не оскаржує рішення суду першої  інстанції в цій частині, тому воно, в цій частині,  не є предметом апеляційного розгляду.   

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем в порушення ч. 2 ст. 77 КАС  не доведено правомірність своїх дій при не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2014-2017 роки, а тому позовні вимоги є такими, що підлягали задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, переглянувши доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно статті 139 КАС України судові витрати за наслідками розгляду апеляційної скарги - відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  28 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Охрімчук І.Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Капустинський М.М.