ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Харків

Справа № 621/2234/19
Провадження № 22-ц/818/1347/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого                Кругової С.С.,
суддів                        Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,
секретаря                 Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 2 грудня 2019 року, постановлену суддею Бородавкою К.П.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання ОСОБА_3 додаткові витрати на розвиток фізичних та розумових здібностей за медичними показаннями за період з травня 2018 року по серпень 2019 року у розмірі 17 755 грн. та додаткові витрати на розвиток фізичних та розумових здібностей за медичними показаннями у розмірі 1 920 грн. щомісячно, починаючи з 1 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем 09.09.2011 був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2018, в період шлюбу у сторін народився неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з позивачем. Також, рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12.03.2019 стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина. Син має хронічні захворювання, у зв`язку з чим декілька разів на рік проходить стаціонарне лікування, у дитини діагностовано кефалогіматому та асфікцію головного мозку, лікарі рекомендують дитині заняття футболом, творчістю - ліпкою, малюванням та іншими видами творчості, які розвивають дрібну моторику. 

Вказує, що з травня 2018 року дитина відвідує заняття з розвитку дітей дошкільного віку, де він проходить навчання з читання, математики, художньої творчості та англійської мови, та всього за період з травня 2018 року по червень 2019 року позивач сплатила за навчання сина 18 850 грн. Крім того, з 18.05.2018 син позивача займається в Голландському футбольному центрі раннього розвитку «Футбік» та за період з травня 2018 року по липень 2019 року позивачем сплачено за навчання сина у вказаному футбольному клубі 12 300 грн. Також зауважує, що лікар хірург - ортопед рекомендує дитині спеціальне ортопедичне взуття, у зв`язку з чим позивач придбала відповідне взуття сину, всього на суму 4360 грн.

Відтак, з травня 2018 р. по день подачі позову позивачем було витрачено на сина 35 510 грн додаткових витрат, а в подальшому за станом здоров`я син повинен продовжувати займатися і футболом і творчістю, що коштує на місця 1440 грн. та 2400 грн. відповідно, а всього 3840 грн, позивач проситься стягнути з відповідача Ѕ вже понесених додаткових витрат – 17 755 грн. та стягувати з відповідача щомісячно Ѕ додаткових витрат, що планується понести - 1920 грн.

У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначає, що позов не визнає, оскільки з 2014 року він утримував та виховував дитину сам, знаходився в декретній відпустці, позивач сім`ю залишила та лише 16.03.2018 вирішила забрати дитину з дитячого садка, з цього часу дитина проживає з позивачем. Під час розгляду Зміївським районним судом Харківської області справи №621/309/18 та винесення рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина судом вже були прийняті до уваги додані до позовної заяви докази, а саме медичні картки та квитанції про сплату за навчання в «Голландському футбольному центрі раннього розвитку «Футбік». Також відповідач стверджує, що має на утриманні батьків, які є пенсіонерами, а його дохід після сплати аліментів становить 3 817,62 грн. З 2014 року у відповідача погіршилось здоров`я, у зв`язку з чим він несе додаткові витрати на своє лікування.

У відповіді на відзив позивач просить позовні вимоги задовольнити та зазначає, що факт перебування відповідача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку у період з 11.10.2013 до 29.06.2016 не свідчить про проживання дитини з батьком у 2018-2019 роках, а період цієї відпустки припадає на час, коли сторони ще перебували в зареєстрованому шлюбі. Крім того, вона мешкає з батьком, який також досяг пенсійного віку, а відповідно і він перебуває на її утриманні; зауважує, що має на утриманні два житлових приміщення - квартиру в м. Харкові та квартиру в селищі Слобожанському Зміївського району Харківської області.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 2 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 46 грн. 10 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи матеріальне становище відповідача, розмір доходів якого після виплати аліментів (середній заробіток щомісячно – 6527,77 грн) є значно меншим за доходи позивача (середній заробіток щомісячно - 17 789,12 грн), а також наявність у відповідача батька, непрацездатного віку та стан здоров`я відповідача, суд дійшов висновку, що понесені позивачем додаткові витрат на сина ОСОБА_4 мають бути компенсовані відповідачем частково, а саме в розмірі 1000 грн, що відповідає позиції ВСУ, викладеній в постанові від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17. З приводу понесених позивачем витрат в сумі 18 850 грн на користь ФОП ОСОБА_5 та 12 300 грн на користь ГФРР «Футбік» суд зазначив, що наявні в матеріалах справи письмові докази не дають підстави для висновку, що такі витрати є додатковими в розумінні ст.185 СК України, тобто такими, що викликані особливими обставинами, понесеними у зв`язку з розвитком саме певних здібностей дитини. Відносно витрат на ортопедичне взуття суд першої інстанції визначив їх як додаткові, проте визнав неналежним доказом товарний чек від 10.04.2018 в частині суми в розмірі 725 грн. Отже, суд вказав, що сума додаткових витрат, понесених позивачем на утримання сина позивача та відповідача, дорівнює 3575 грн. (1350 грн., 1350 грн. та 875 грн. витрачені на ортопедичне взуття).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є невірним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що погоджується із встановленими судом обставинами, проте вважає, що судом невірно надано оцінку ряду доказів, зокрема, щодо придбання ортопедичного взуття різних розмірів, яке зумовлено різною розмірною сіткою виробників на придбання якого витрачено 3575 грн., хоча суд стягнув лише 1000 грн., що становить навіть менше 50% суми та 6% від суми витраченої на лікування дитини.

Вважає відповідача фінансово спроможним сплачувати Ѕ частину додаткових витрат на дитину, що було встановлено під час розгляду справи №621/309/18-ц, крім того, з часу проживання дитини з матір`ю відповідач не надає жодної матеріальної допомоги, а розмір аліментів не є для нього надмірним тягарем.

Також вказує, що дитина займається футболом, ліпкою та малюванням не для розвитку його здібностей, а з медичних показань, за призначенням лікаря відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3745 від 09.11.2018, тому суд своїм рішенням звільнив відповідача від відповідальності за здоров`я сина та поклав обов`язок несення додаткових витрат на матір.

Стверджує, що лікар не має права рекомендувати батькам заклад для занять, а лише може рекомендувати їх вид, тому доводи суду щодо відсутності медичних рекомендацій для занять футболом саме в ГФРР «Футбік» вважає неправомірними, оскільки вона як мати сама обирає такий заклад, адже батько не цікавиться його життям та не відвідує дитину у школі.

Посилається на безпідставність висновків суду щодо утримання відповідачем батька пенсіонера, оскільки свідки в судовому засіданні зазначали зворотні відомості, окрім того, ОСОБА_2 має ще двох сестер, які також повинні надавати допомогу батьку. Між тим, позивач також має батька пенсійного віку, який проживає з нею та перебуває на її утриманні, проте суд не взяв зазначене до уваги, як і те, що позивачем утримуються 2 квартири на підтвердження чого надає відповідні квитанції. Вважає показання свідків недостовірно викладені судом, будь-які посилання на такі обставини є недоречними та свідчать про упередженість суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив її відхилити, проте зазначав, що з ухваленим рішенням не згоден та посилається на доводи, що викладені у відзиві на позов. Вказує, що має дохід, з якого після вирахування 50% аліментів (3817,62 грн.) та прожиткового мінімуму для працездатної особи (2007 грн.) залишається лише 1810 грн., тоді як позивач з вересня 2018 по серпень 2019 року отримала 213469,49 грн., що становить значну суму, тому суд вірно врахував його матеріальне становище та рівень доходів. Також, вказує, що не погоджував з позивачем місце занять дитини футболом і ціною та погоджується з висновком суду, що заявлені позивачем витрати є додатковими в розумінні ст.185 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що з 9 вересня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 9 лютого 2018 року (а.с.12-13).
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12 березня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.46-49). Постановою Харківського апеляційного суду від 04.06.2019 вказане судове рішення залишено без змін (а.с.50-59).

За змістом вказаних судових рішень судами встановлено, що відповідачу - ОСОБА_2 , працюючому в державній установі «Диканівська виправна колонія (№ 12)» з 16 березня 2007 року, в період з січня 2017 року по грудень 2017 року нараховано заробітну плату 65 155, 43 грн.: за січень 2017 року - 4777, 87 грн.; за лютий 2017 року – 4776, 56 грн., за березень 2017 року – 4644, 37 грн.; за квітень 2017 року – 4634, 12 грн.; за травень 2017 року – 4956, 07 грн.; за червень 2017 року – 5095, 02 грн.; за липень 2017 року – 5015, 42 грн.; за серпень 2017 року – 5010, 76 грн.; за вересень 2017 року – 5141, 91 грн.; за жовтень 2017 року – 7301, 19 грн.; за листопад 2017 року – 5959, 12 грн.; за грудень 2017 року – 7843, 02 грн. За січень 2018 року йому нараховано 7159, 93 грн.; за лютий 2018 року – 9315, 63 грн.; за березень 2018 року – 7549, 57 грн. Згідно довідки № 162 від 02 лютого 2018 року позивач - ОСОБА_1 працює в Комунальному закладі охорони здоров`я Обласний протитуберкульозний диспансер № 3 на посаді лікар-фтизіатр та в період з січня 2017 року по грудень 2017 року разом отримала 173 751, 27 грн.; її середній заробіток за 2017 рік становить 14 479, 27 грн. (а.с.114). Згідно з довідкою державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» № 1/2/1-543 від 26 грудня 2017 року відповідач - ОСОБА_2 перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11 жовтня 2013 року до 29 червня 2016 року (а.с.54).

В вказаній справі сторонами фактично визнано, що з 16 березня 2018 року їх син ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, що підтверджується також і Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №6е9ас929-cd9d-4135-a03d-40f1de7aa047 від 30.07.2019, виданою КП «Жилкомсервіс», дільницею №42, за якою місцем проживання є: АДРЕСА_1 , де разом з позивачем та її сином мешкає батько позивача ОСОБА_6 (а.с.11).

Відповідно до запису від квітня 2018 р., зробленого лікарем – хірургом ортопедом в медичній картці сина позивача та відповідача, хлопцю встановлений діагноз плосковальгусна деформація правої ступні та йому рекомендовано ортопедичне взуття. (а.с.14).

На підтвердження придбання ортопедичного взуття сину позивач надала копії товарних чеків від 10.04.2018 та від 27.09.2018, за змістом яких 10.04.2018 придбано дві пари ортопедичного взуття одна 17 розміру та друга 27 розміру, 27.09.2018 – дві пари ортопедичного взуття 27 розміру кожна (а.с.33).

Відповідно до довідки лікаря-невролога від 12.04.2018 дитина позивача та відповідача знаходилась на стаціонарному лікування в період з 28.03.2018 по 10.04.2018 з синдромом дефіциту уваги та концентрації, дуже схвильований, ходить добре; копія відповідної виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №1310 від 10.04.2018, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча лікарня №5» ХМР, наявна в матеріалах справи (а.с.15, 16).

За змістом виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3745 від 09.11.2018 Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №5» ХМР, ОСОБА_7 встановлено діагноз мінімальна мозкова дисфункція, синдром гіперактивність, дефіциту концентрації уваги, дизартрія, розлад розвитку мови (фотонетико-фонематичне порушення на тлі змішаної мовної дизартрії) вестибуло-атактичний синдром. Рекомендовано заняття футболом, заняття творчістю- ліпкою, малюванням та іншими видами творчості, які розвивають дрібну моторику (а.с.17).

Згідно з довідкою Голландського футбольного центру раннього розвитку «Футбік» від 10.04.2019 ОСОБА_8 відвідує голландський футбольний центр раннього розвитку «Footbik» за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 181, ТРЦ «SUN MOLL» з травня 2018 року до теперішнього часу; тренування відвідує регулярно; оплата за навчання здійснюється вчасно. Позивачем укладені відповідні договори з ФОП ОСОБА_9 від 17.05.2018 та з ФОП ОСОБА_10 від 17.05.2018, копії яких додані до позову (а.с.19-29).

На підтвердження здійснення оплати тренувань сина у вказаному центрі позивач надала копії квитанцій за період з 14.05.2018 по липень 2019 року всього на суму 12 300 грн (а.с.34-42).

Відповідно до довідки від 18.03.2019 №5 за підписом ФОП ОСОБА_5 позивач отримує консультації з підготовки до школи (читання, математики, письма, англійської мови та художньої творчості), а також консультації логопеда свого сина ОСОБА_4 з 11.05.2018 (а.с.30).

На підтвердження здійснення оплати відповідних послуг від ФОП ОСОБА_5 позивачем надані копії квитанцій за період з травня 2018 року по червень 2019 року всього на суму 18 500 грн (а.с.43-45).

Довідкою від 30.08.2019, виданою Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Обласний протитуберкульозний диспансер №3» підтверджується, що позивач працює на вказаному підприємстві на посаді лікаря-фтизіатра та за період з вересня 2018 р. по серпень 2019 р. її зарплата дорівнює 213 469,49 грн, середній заробіток - 17 789,12 грн (а.с.74).

Згідно з довідкою Державної установи «Диканської виправної колонії №12» від 26.10.2019 №23 про заробітну плату за 2019 відповідач працює в ДУ «Диканська виправна колонія (№12)» з 16.03.2007, заробітна плата з січня по вересень 2019 року становить 66 358, 16 грн, з яких сплачено за серпень – вересень 2019 року аліментів на загальну суму 7 635,24 грн, сума доходів без урахування аліментів дорівнює 58 723,02 грн, тобто середній заробіток за вказаний період – 6524,78 грн (а.с.99).

Відповідач в підтвердження наявності у нього захворювань надав листки непрацездатності від 29.12.2018 та від 25.01.2019, від 11.04.2019 та від 21.09.2019, а також результати оглядів, причина - захворювання загальне, гострий ларингіт/трахеїт, стан- середньої важкості (а.с.100, 101, 110-113). За змістом висновку ультразвукового дослідження від 01.03.2019 у відповідача виявлені мікроліти нирок, камені нирок, ознаки хронічного простатиту (а.с.116). 

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів відповідачем від липня 2019 року станом на червень 2019 рік відповідач має заборгованості в розмірі 24 247,15 (а.с.174), яка на теперішній час, як визнано сторонами, погашається відповідачем, шляхом відрахуванням з заробітної плати.

Відповідач проживає разом з батьком ОСОБА_11 , 1953 року народження, який є пенсіонером та не працює (а.с.102-104), що також підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

На підтвердження понесення витрат на комунальні послуги позивачем надані дублікати квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.181-189) на утримання квартири та кімнати у гуртожитку, що належать на праві власності позивачу (а.с.175-176).

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. 

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року за №3" роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно надав оцінку доказам і дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову з огляду на матеріальне становище відповідача.
Саме з цих підстав, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги і вважає їх такими , що не спростовують висновків суду першої інстанції. Дійсно, позивач несе витрати на утримання дитини, але вони не пов"язані з розвитком особистих здібностей дитини, а що стосується лікувальної мети, то дитина може відвідувати і інші заклади.

За таких обставин, рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375/6, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -залишити без задоволення. 

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 2 грудня 2019 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                І.О.Бровченко

                                                               Н.П. Пилипчук
повний текст постанови
складено 14 лютого 2020 року