ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2497/20 Справа № 171/1284/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України,  без  повідомлення  учасників  справи  за  наявними  у  справі  матеріалами,  цивільну  справу  за  апеляційною  скаргою  позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року, ухваленого суддею Чумак Т.А. в м.Апостолове Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що банк на підставі договору б/н від 09.09.2014 року надав відповідачу кредит у розмірі 6262,47 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Разом з тим відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 17.06.2019 року становить 24744,02 грн., яка складається з наступного: 5827,17 грн. – заборгованість за кредитом, 4934,12 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 12301,74 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 1680,99 грн. – штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. 
Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 24 744,02 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, код ЄДРПОУ 14360570, р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за Договором № б/н від 09.09.2014 року на загальну суму 6279,56 грн., де заборгованість за кредитом – 5827,17 грн., та судовий збір в сумі 452,39 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Позивач АТ КБ «Приватбанк, не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його часткове скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем вимоги.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки (пені і штрафу), допустивши грубе порушення норм цивільного права та невірно застосував норми матеріального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції належним чином не вивчив надані позивачем докази, а саме Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.09.2014 підписану відповідачем, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та для стягнення штрафу.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафу, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.
Судом встановлено, що 09.09.2014 року між АТ КБ «ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6262,47 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. 
У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17.06.2019 року становить 24744,02 грн., яка складається з наступного: 5827,17 грн. – заборгованість за кредитом, 4934,12 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 12301,74 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 1680,99 грн. – штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Проте колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріалами справи підтверджено, що 09.09.2014 року сторони по справі, укладеною Генеральною угодою про реструкторізацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі –Генеральна угода) погодили реструктурувати наявну у відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним 23.03.2006 року (а.с.6). Уклавши генеральну угоди, яку сторони підписали, відповідач зобов`язалася сплатити банку, існуючу у неї заборгованість перед банком на визначених в генеральній угоді умовах.
У п.2.1 генеральної угоди, сторони визначили, що відповідач отримує строковий кредит в розмірі 6262,40 грн. на строк 24 місяці з 09.09.2014 по 30.09.2016 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Порядок погашення заборгованості встановлено з «1» по «25» число кожного місяця в розмірі платежу 313,37 грн.
Пунктом 2.5 встановлено зобов`язання відповідача щодо повернення суми кредиту, відсотків, винагородження згідно генеральної угоди та Умов та правил надання банківських послуг.
У пункті 2.2. генеральної угоди сторони обумовили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості штраф в розмірі 1680,99 грн. (а.с.6).
Банк, надавши відповідачу грошові кошти виконав свої зобов`язання, однак,  ОСОБА_1 , отримавши грошові кошти неналежним чином виконувала свої зобов`язання перед банком, у зв`язку із чим, у відповідача станом на 17.06.2019 року виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача становить 24744,02 грн. та складається з наступного: 5827,17 грн. – заборгованість за кредитом, 4934,12 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 12301,74 грн. – заборгованість за пенею та комісією, 1680,99 грн. – штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
При укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Суд першої інстанції, відмовивши позивачу у стягненні процентів за користування кредитними коштами та штрафу, не надав належної увагиукладеній сторонами Генеральній угоді про реструкторізацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, яка була підписана обома сторонами, як позивачем, так і відповідачем, та в якій було обумовлено сторонами, зобов`язання відповідача щодо повернення суми кредиту, відсотків, винагородження (п.2.5), відповідальність за порушення строків сплати заборгованості у виді штрафу в розмірі 1680,99 грн. (п.2.2.).
З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується із доводами позивача щодо наявності підстав у стягненні з відповідача відсотків по кредиту та штрафу, у зв`язку із чим, у цій частині, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Між тим, в апеляційній скарзі, позивач просить задовольнити пред`явлені банком позовні вимоги у повному обсязі, тобто стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією в сумі 12301,74 грн., однак, колегія суддів вважає, що позивні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Нормами ст.61 КонституціїУкраїни, визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те самепорушення, тому вимога позивача у цій частині, є незаконною.
З урахуванням викладеного, задоволенню підлягають доводи скаржника про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсоткам за користування кредитом в розмірі 4934,12 грн. та штрафу в сумі 1680,99 грн., вимоги ж про стягнення пені в сумі 12301,74 грн. не можуть бути задоволенні.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції збільшено розмір задоволених позовних вимог, відповідно збільшенню підлягає і стягнутий судом на користь відповідача судовий збір, відповідно до задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 1921 грн. (а.с.1), суд, задовольнивши вимоги в частині стягнення тіла кредиту, стягнув судовий збір в розмірі 452,39 грн. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції сума задоволених позовних вимог збільшена на 6615,11 грн., відповідно збільшенню з 452,39 грн. до 965,96 грн. підлягає судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції.
Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2881,50 грн. (а.с.66), у зв`язку із чим, відповідно до задоволеної апеляційним судом частини позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1448,93 грн., відповідно розрахунку (2881,50 грн. х 12 442,28 грн./ 24 442,28 грн.).
Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та штрафу, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, код ЄДРПОУ 14360570, р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яка становить 4934,12 грн. та штраф в сумі 1680,99 грн., що разом становить 6615,11 грн.
Збільшити стягнутий судом першої інстанції судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції з 452,39 грн. до 965,96 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, код ЄДРПОУ 14360570, р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299) судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1448,93 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий:
Судді: