ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України

22 січня 2020 року м. Херсон
справа № 664/993/18
провадження № 22-ц/819/282/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.,
секретар: Кутузова А.В.

учасники справи:
представник позивача – адвокат Грицак Оксана Сергіївна,
представник відповідача – Мальцева Тетяна Володимирівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  адвоката Мальцевої Тетяни Володимирівни поданої від імені ОСОБА_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 травня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Заславець Н.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У квітні 2018 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2013 року по 2015 рік вона з відповідачем перебувала у фактичних сімейних відносинах. Від даних відносин у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення їх сімейних стосунків відповідач припинив будь-яке спілкування з сином, не займається його вихованням, не дбає про його інтереси, здоров`я та розвиток, не цікавиться життям сина, матеріально не забезпечує, не виявляє бажання бачитися та спілкуватися з дитиною, хлопчик не знає свого рідного батька. З грудня 2015 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який повністю замінив її сину рідного батька, піклується про дитину, матеріально забезпечує її та дитину, хлопчик вважає його своїм батьком, і її чоловік має намір усиновити її сина. Посилаючись на наведене, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 травня 2019 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1  батьківських прав відносно його неповнолітнього сина  ОСОБА_3  Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2  на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_3  аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини її віку, щомісячно, починаючи з 17.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач повністю самоусунувся від виховання своєї дитини, позбавивши її батьківської турботи, уваги, батьківського спілкування з метою розвитку її особистості, не виявляв жодного інтересу до його внутрішнього світу, не цікавився його життям, безпідставно та умисно розірвав свої зв`язки з дитиною, і це вчинено за відсутності будь-яких обґрунтованих причин, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На зазначене рішення суду адвокат Мальцева Т.В. від імені ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині позбавлення батьківських прав скасувати і ухвалити в цій частині нове яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази та обставини по справі, дійшов помилкового висновку про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до позивачки з проханням надати дозвіл на зустріч з дитиною однак йому в цьому було відмовлено. Крім того неодноразово направляв кошти для дитини позивачці, однак вона їх навмисно не отримувала. Також звертають увагу на те, що орган опіки та піклування зробив висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, ухваленим на підставі оцінених належним чином доказів, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , (а.с.14). 
Позивач, яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_6 , змінила прізвище на « ОСОБА_7 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу 09.12.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.15). 
Актом обстеження житлово-побутових умов від 12.03.2018 року, довідкою про склад сім`ї від 16.03.2018 року, довідкою Козачелагерського дошкільного навчального закладу ясла-садка від 21.03.2018 року, довідкою про доходи ОСОБА_4   від 13.02.2018 року   та показаннями всіх допитаних свідків підтверджено, що позивач  ОСОБА_2   створила для свого сина ОСОБА_3 всі необхідні умови для проживання і розвитку, утримує та виховує дитину разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 (а.с.17, 20, 21, 22). 
Відповідно до протоколу індивідуальної психологічної діагностики, проведеної практичним психологом ОСОБА_8 з малолітнім ОСОБА_3 з 14.01.2019р.по 18.01.2019 року, за результатами бесід (4 бесіди) встановлено, що п`ятирічний хлопчик знає свого батька на ім*я Михайло, любить батька, не боїться, той дарує йому подарунки, дитина вважає його значимою особою у своєму житті (а.с.84).
Відповідно до висновку Олешківської РДА Херсонської області від 03.12.2018 року орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських права ОСОБА_1 (а.с.61).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Однак з такими висновками суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно   ОСОБА_3 позивачем не надано.
Згідно зі статтею 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення батьківських права відповідача позивачкою не надано. Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 не піклується про сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дитину та бажає його виховувати.
В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дитини.
Крім того, суд першої інстанції, не погодившись із висновком органу опіки та піклування, який міститься в справі, в порушення вимог ч.5 ст.263 ЦПК України належним чином не вмотивував своє рішення, обмежившись лише посиланням про необгрунтованість зазначеного висновку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав відносно   ОСОБА_3 недостатньо. 
 Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем факту злісного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо їхнього сина та не врахував, що поведінка відповідача свідчить про його бажання та спроможність виконувати батьківські обов`язки, що, у свою чергу, не дає підстав вважати, що позбавлення його батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. 
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.
Разом з тим суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина.
У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції на предмет його законності та обґрунтованості.

       Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мальцевої Тетяни Володимирівни поданої від імені ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 травня 2019 року в частині позбавлення  ОСОБА_1 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Олешківської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько