ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 160/5449/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 

                                     розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року
у адміністративній справі № 160/5449/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративого позову ТОВ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.05.2019 року №0014891411, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1215890 грн., в тому числі за грошовим зобов`язанням - 972712 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 243178 грн.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено до апеляційного суду позивачем з підстав його необгрунтованості, не врахування обставин, що мають значення для правиьного вирішення спору у цій справі, а також невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у звязку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вимог позивача в повному обсязі.
Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що в матеріалах справи містяться всі необхідні первинні документи, що свідчать про дотримання позивачем усіх вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених позивачем до податкового кредиту, про реальне здійснення господарських операцій з його контрагентами, які на час укладання договорів і їх виконання були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об`єм правоздатності для укладення спірних угод. Вказує на те, що товари за спірними на думку суду першой інстанції господарськими операціями реально були отримані позивачем від контрагентів і використані у власній господарській діяльності, а факт невстановлення контролюючим органом повного ланцюгу поставки товарів  від виробника до позивача, або порушення певними постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності, за твердженням позивача не може бути підставою для висновку про порушення вимог закону саме кінцевим покупцем, яким і є позивач, та не може позбавити позивача права формування податкового кредиту з податку на додану вартість.
Обговоривши доводи апеляційної скарги та позиції сторін по справі стосовно спірних у цій справі правовідносин, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки, а також застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване у цій справі позивачем податкове повідомлення-рішення №0014891411 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1215890 грн. (а.с. 28), Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було сформовано 20.05.2019 року на підставі Акту документальної позапланової виїзної перевірки №12838/04-36-14-11/41465124 від 15.03.2019 року (а.с.18-27), оформленого за результатами проведеної відповідно до п.19-1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 17.01.2019 року №319-п  з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам позивача з ТОВ "БУД ГРУП ТЕХНОЛОДЖИ" (код ЄДРПОУ 41507174) і ТОВ "ПРОДУКТ ГРУП" (код ЄДРПОУ 41445134) за період з 01.12.2017 року по 31.12.2017 року, в якому відображено висновок про порушення позивачем вимог п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.п.1 розділу 5, п.п.1, п.п.2, п.п.5 п.5 розділу 5 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету всього на суму 972712 грн., в тому числі за грудень 2017 року - 972712 грн. 
Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався безпідставне оформлення позивачем первинних документів по нереальним господарським операціям з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп" у яких відсутнє справжнє джерело первинного походження товару по ланцюгу від виробника, на відсутність у контрагентів позивача можливості надати позивачу товари у зв`язку з відсутністю у них матеріально-технічної та технологічної можливості, зокрема, достатньої кількості основних засобів робітників. 
Так, за твердженням контролюючого органу внаслідок здійсненого ним аналізу ЄРПН за весь період діяльності контрагентів позивача (ТОВ "Продукт Груп" і  ТОВ "Буд Груп Технолоджи") по ланцюгу взаємоповязаних господарських операцій по руху товару, який був реалізований ними позивачу у цій справі (як кінцевому покупцю) у грудні 2017 року - не було встанолено джерела законого введення в обіг та реального декларування виробництва і постачання цього товару. А відсутність справжнього джерела первинного походження товару позбавляє самого позивача можливості набуття цього товару у свою власність, тому вважають у даному спірному випадку у позивача відсутній факт володіння і розпорядження товарами, незважаючи на документальне оформлення господарських операцій поставки цих товарів. 
Окремо, податковий орган акцентує увагу на тому, що під час перевірки позивача,  за даними Єдиного державного реєстру судових рішень було встановлено, що ТОВ "Продукт Груп" є фігурантом кримінального провадження, і з пояснень допитанного під час досудового розслідування кримінального провадження в якості свідка директора та засновника ТОВ «Продукт групп» встановлено, що остання не має відношення до діяльності цього товариства,  а зареєструвала товариство без мети ведення фінансово-господарської діяльності.
Суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі по суті, правильно встановив предмет спору, яким є підтвердження обставин реальності відображення в податковому обліку господарських операцій позивача з його контрагентами в перевіряємий період, та обгрунтовано визначив перелік обставин, які належить установити для оцінки правомірності визначеня позивачем податкового кредиту по сформованим ним показникам податкової звітності за первинними документами, оформленими по здійсненим господарським операціям з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп" на підставі укладених договорів поставки.
Колегією суддів під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі встановлено, що правильність оформлення господарських операцій між позивачем та його контрагентами перевірялася судом за долученими до матеріалів справи копіями первиних документів позивача, які також були предметом дослідження  контролюючого органу під час перевірки позивача в період з 22.01.2019 р. по 07.03.2019 р., внаслідок чого встановлено, що спірні господарські операції здійснювалися позивачем на підставі договорів поставки (а.с.32-34, а.с.92-94), укладених з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" та ТОВ "Продукт Груп", які як на час укладення правочинів так на час їх виконання були зареєстровані у відповідності до вимог  чинного законодавства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, перебували на обліку контролюючого органу, були платниками ПДВ та звітували про свою діяльність. Більш того, діяльяність контрагентів позивача до наступного часу не припинено, вони мають достатній об`єм правоздатності будичи зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як діючі підприємства, що відповідачем у цій справі не спростовується.
Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджена долученими до матеріалів справи первиними документами, які були предметом перевірки контролюючого органу та досліджувалися судом першої інстанції, і внаслідок обговорення та оцінки цих первинних документів позивача, судова колегія не встановила їх невідповідності вимогам статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, як в частині їх оформлення за    зовнішніми ознаками та    формою так і частині відображення в цих первинних документах суті правочинів по договорам поставки, її справжності та економічної вигоди, ділової мети     та відповідно, реальності господарських операцій, які відображені позивачем в податковому обліку, з урахуванням їх специфіки, умов поставки, перевезення та використання отриманих позивачем товарів у власній господарській діяльності.
          Так, матеріалами справи підтверджено, що за результатом поставки позивачу товарів його контрагентом ТОВ "Буд Груп Технолоджи", останнім були  виписані податкові накладні на загальну суму 873437 грн.: №23 від 01.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., №24 від 01.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №25 від 04.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №26 від 04.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., №27 від 05.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №28 від 05.12.2017 року на суму 296449,98 грн., в тому числі ПДВ - 49408,3 грн., №29 від 06.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №30 від 06.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., №31 від 07.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., №32 від 07.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 442304,16 грн., №33 від 08.12.2017 року на суму 148224,98 грн., в тому числі ПДВ - 24704,16 грн., №34 від 08.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., №35 від 08.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №36 від 11.12.2017 року на суму 174300 грн., в тому числі ПДВ - 29050 грн., №37 від 11.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., №38 від 11.12.2017 року на суму 253824,98грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №40 від 12.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №41 від 13.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., №42 від 13.12.2017 року на суму 296449,98 грн., в тому числі ПДВ - 49408,33 грн., №44 від 14.12.2017 року на суму 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., які були зареєстровані у грудні 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.
          Підставою для оформлення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних перелічених у попередньому абзаці податкових накладних слугувало відвантаження ТОВ "Буд Груп Технолоджи" згідно рахунків-фактури (а.с.38, 40, 43, 47, 49, 52, 54, 57, 59, 62, 67, 69, 72, 74,77,80,83,87,89) обумовленого у п.1 Договору №30/11-17 від 30.11.2017 р. товару (модуль стійки М2, ростверк Рн-2, связи СВ-1, балка 45) з метою його передачі у власність позивача, що підтверджено видатковими накладними: № РН-1201/04 від 01.12.2017 року на суму поставленого товару 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., № РН-1201/05 від 01.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1201/02 від 04.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1201/03 від 04.12.2017 року на суму поставленого товару 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., № РН-1205/01 від 05.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1205/02 від 05.12.2017 року на суму поставленого товару 296449,98 грн., в тому числі ПДВ - 49408,33 грн., № РН-1206/01 від 06.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1206/02 від 06.12.2017 року на суму поставленого товару 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., № РН-1207/01 від 07.12.2017 року на суму поставленого товару 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49631,50 грн., № РН-1207/02 від 07.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1208/01 від 08.12.2017 року на суму поставленого товару 148224,98 грн., в тому числі ПДВ - 24704,16 грн., № РН-1208/02 від 08.12.2017 року на суму поставленого товару 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., № РН-1208/03 від 08.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1211/01 від 11.12.2017 року на суму поставленого товару 174300 грн., в тому числі ПДВ - 29050 грн., № РН-1211/02 від 11.12.2017 року на суму поставленого товару 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., № РН-1211/03 від 11.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1212/01 від 12.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1213/01 від 13.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98 грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн., № РН-1213/02 від 13.12.2017 року на суму поставленого товару 296449,98 грн., в тому числі ПДВ - 49408,33 грн., № РН-1214/02 від 14.12.2017 року на суму поставленого товару 253824,98грн., в тому числі ПДВ - 42304,16 грн. (а.с.37,39,42,46,48,51,53,56,58,61,63,66,68,71,73,76,79,82,86,87).
          Факт транспортування придбаного позивачем у  ТОВ "Буд Груп Технолоджи" товару автомобілем МАЗ НОМЕР_1 автоперевізника ФОП ОСОБА_1 та автоперевізником ФОП ОСОБА_2 на автомобілі КАЗ6510, позивачем підтверджено товарно-транспортними накладними: №12/2 від 01.12.2017 року, №12/3 від 04.12.2017 року, №12/4 від 05.12.2017 року, №12/5 від 06.12.2017 року, №12/6 від 07.12.2017 року, №12/7 від 08.12.2017 року, №12/8 від 08.12.2017 року, №12/10 від 11.12.2017 року, №12/9 від 11.12.2017 року, №12/11 від 12.12.2017 року, №12/13 від 13.12.2017 року, №12/14 від 14.12.2017 року (а.с.41,44,45, 50,55,60,65,70,75, 78,81,84,85,90,91), які також перевірялися контролюючим органом під час перевірки і до заповнення яких будь-яких зауважень не наведено ні в Акті перевірки, ні висловлено в суді.
Розрахунок за Договором поставки №30/11-17 від 30.11.2017 р. позивачем здійснено у безготівковій формі згідно повідомлення ТОВ "Буд Груп Технолоджи" "Про відступлення права вимоги" №18124 від 23.01.2018 року (а.с.35) шляхом перерахунку ТОВ "ТОРГ ОПТ ЛАЙТ" суми в розмірі 1 000 000 грн., що підтверджено платіжним дорученням №101 від 24.01.2018 року (а.с.36), стосовно чого з боку контролюючого органу також не викликає будь-яких зауважень.
          Згідно матеріалів справи, внаслідок поставки позивачу товарів його контрагентом ТОВ "Продукт Груп", відвантаження яких відбувалося згідно рахунків-фактури (а.с.97,101), були  виписані податкові накладні на загальну суму 99275 грн., які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у грудні 2017 року: № 599 від 12.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., №603 від 14.12.2017 року на суму 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн.. 
          Факт передачі  ТОВ "Буд Груп Технолоджи" у власність позивача обумовленого у пю1 Договору поставки товару підтверджується видатковими накладними № РН-1212/16 від 12.12.2017 року на суму поставленого товару в розмірі 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн., № РН-1214/23 від 14.12.2017 року на суму поставленого товару в розмірі 297824,98 грн., в тому числі ПДВ - 49637,50 грн. (а.с.96,100), а транспортування цього товару 
підтверджено товарно-транспортними накладними №12/15 від 14.12.2017 року, №12/2 від 12.12.2017 року (а.с.98,102,103). Розрахунки між сторонами по вказаній господарській операції здійснені позивачем у безготівковій формі, що підтверджено платіжного доручення №104 від 25.01.2018 року на суму 595649,96 грн. (а.с.95).
Безаперечно встановленим у цій справі також є факт того, що господарські операції з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп" позивачем було обліковано по бухгалтерському обліку підприємства, суми ПДВ включено до складу податкового кредиту за грудень 2017 року та відображено у податковій звітності за відповідний період. І у відповідача по справі на той час не було жодних зауважень стосовно сформованого позивачем за грудень 2017 року податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп".
Проаналізувавши вищенаведені первинні документи позивача та виходячи з законодавчо визначених підстав для формування податкового кредиту, якими є:  наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит з урахуванням фактичних обставин у цій справі, судова колегія не може визнати обгрунтованими висновки суду першої інстанції у цій справі про те, що надані позивачем первинні документи не дають можливості встановити реальність відображених у податковому обліку та розглянутих вище господарських операцій з зазначеними контрагентам, що дає підстави дійти висновку про їх сумнівність, оскільки такі висновки суду грунтуються лише на доводах відповідача по справі, та були сформульовані судом першої інстанції  по висновкам Акту перевірки про формальний підхід позивача до оформлення первинних документів по господарським операціям з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп"та відповідно про їх юридичну дефектність.
Судова колегія звертає увагу на те, що суд першої інстанції погоджуючись з викладеними в акті перевірки висновками контролюючого органу, спирається на положення частини 5 статті 203 ЦК України і вказує, що «правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним» та на «неприпустимість ситуації, яка дозволяла б недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди (у тому числі шляхом безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість)».
Разом з тим, по тексту судового рішення першої інстанції не мотивовано за яких саме обставин, суд дійшов наведеного у попередньому абзаці висновку при тому, що подані позивачем контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок позивача, платника податків, яким сплачено усі визначені чинним законодавством податки та обовязкові платежі за перевіряємий період і іншого контролюючим органом у цій справі не доведено належними та допустимими доказами.  
Судова колегія вважає недостатнім у даному спірному випадку формального цитування судом першої інстанції в мотивувальні частині рішення загальноприйнятих правил з`ясовування судами обставин реальності вчинення господарської операції, на яких неодноразово наголошувалося Верховним Судом під час розгляду даної категорії справ.  Суд першої інстанції не мав право лише погодитися з наведеними в Акті перевірки висновками контролюючого органу, а зобов`язаний був ретельно перевірити твердження податкового органу про фактичне нездійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп", а також з`ясувати чи зафіксовано такий факт документально та чи існують  докази нереальності спірних у цій справі господарських операцій, які б однозначно підтверджували цю обставину.
Зокрема, прямим доказом неріальності спірних у цій справі госпорськихз операцій могла б слугувати: інформація з системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України; відповідних контрольно-перевірочних дій стосовно контрагентів позивача документи (в тому числі акти перевірки чи акти звірки); сформовані відносно ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп" податкові повідомлення-рішення; рішення або вироки судів, які б безсосередньо стосувалися спірних у цій справі господарських операцій, та тощо. 
Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність розбіжностей по показникам податкової звітності позивача і його контрагентів за перевіряємий період по факту відсутності визначення контрагентам позивача по спірним у цій справі госпорським операціям зобов`язань за результатом відповідних перевірок. Не врахував суд у даній справі також те, що податковим органом взагалі не проводилися стосовно ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп" зустрічні звірки відповідно до п.    73.5. ст.    73 ПК України     з метою отримання документального підтвердження або спростування господарських відносин з позивачем, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності. 
Безпідставним є посилання суду першої інстанції на те, що контрагент позивача - ТОВ "Продукт Груп" є фігурантом кримінального провадження № 32018042660000006 від 28.02.2018 року, оскільки вказана обставина не може слугувати  безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства виходячи з того, що: норма ч. 6 ст. 78 КАСУ поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову, і відповідно є обов`язковими лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого) або притягнутого (не притягнутого) до відповідальності), а не щодо інших осіб; а також з огляду на те, що вироки стосовно посадових осіб контрагентів позивача - відсутні. 
Судова колегія акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2    ст.77 КАСУ    в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
В той же час, податковим органом під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками), з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що «добросовісний платник податків» не може нести відповідальність за неправомірні дії постачальників товарів чи зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту. Лише достовірне встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на формування податкового кредиту. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Отже, суд першої інстанції не встановивши під час судового розгляду будь-яких обставин, які б об`єктивно підтверджували вчинення позивачем у цій справі податкового порушення, і надавши перевагу лише доводам контролюючого органу без їх підтвердження прямими та належними доказами, суд у такий спосіб допустив необ`єктивність розгляду даної справи, що є достатньою підставою для скасування судового рішення.  
Судова колегія окрім вищевикладеного по тексту постанови апеляційної інстанції, бере також до уваги зміст п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, яким чітко визначено, що  податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При цьому, судова колегія наголошує на тому, що згідно вказаної норми, податкова накладна    та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
За вказаних обставин, судова колегія акцентує увагу на тому, що усі податкові накладні, виписані контрагентами позивача під час здійснення у грудні 2017 року операцій з постачання  товарів позивачу, були зареєстровані в  Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) і органи ДПС до вказаних податкових накладних не мали будь-яких зауважень щодо їх змісту та форми, реєстрація цих податкових накладних не  зупинялася відповідно до п.201.16 ст. 201 ПКУ в порядку та на підставах, визначених Постановою КМУ «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» від 29 грудня 2010 р. за № 1246.
Тобто, приймаючи до Реєстру виписані ТОВ "Буд Груп Технолоджи" та ТОВ "Продукт Груп" податкові накладні без зауважень, податковий орган тим самим визнав їх такими, що відповідають вимогам п.192.1 ст.192,    п.п.200-1.3,    200-1.9 ст.200-1    та    п.п.201.1,    201.10    і    201.16 ст.201    ПК України, і фактично у вказаний спосіб відповідач надав позивачу впевненості у відповідності вимогам чинного законодавства усіх податкових накладних, виписаних його контрагентами на виконання умов договорів поставки товарів. Відповідно, позивач об`єктивно мав усі правові підстави вважати, що податковий кредит по господарським операціям з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" та ТОВ "Продукт Груп" ним сформовано за грудень 2017 року правомірно. 
Податкова інформація    ї таку обставину, а непрямі - лише опосередковано, тобто припускають можливість існування якоїсь обставини, а не обов`язковість такого існування. І з цього погляду, коли податківці в акті перевірки вказують на те, що відсутність основних засобів на балансі контрагента, який надавав послуги чи виконував роботи, підтверджує неможливість такого надання/виконання, то це лише непрямий доказ того, що таке могло би бути. А могло й не бути. Це і є класичний приклад непрямого доказу. Наприклад, відсутність у платника податків авто на балансі не означає, що він не міг надати послугу з перевезення замовника до аеропорту. Таку послугу він міг надати, наприклад, узявши авто напрокат або ж просто оплативши таксі за власний кошт.
Зокрема, факт отримання позивачем товарів від його контрагентів операціям з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" і ТОВ "Продукт Груп" у грудні 2017 р., що знайщло своє відображення у первиних документах позивача по цим господарським операціям (які перевірені судом першої та апеляційної інстанціх), не спростовано будь-якими іншими документами, які б підтверджували, що товар в дійності позивачем не придбавався у власність, не транспортувався від постачальників чи не оплачувався позивачем, або не використовувася позивачем у власній господарській діяльності. Не встановлено також судом першої та апеляційної інстанцій факту  формування позивачем показників податкової звітності за грудень 2017 року на підставі даних, які не підтверджені відповідними документами.
У даній справі беззаперечно встановлено зв`язок між статутною діяльністю ТОВ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" та фактом придбання товарів, що співвідносяться з його діяльністю і понесення пов`язаних з його господарською діяльністю витрат, а відповідачем по справі не спростовано, що  здійснені  позивачем спірні господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.
З приводу припущень відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також неможливості виконувати ними господарської діяльності, колегія суддів зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Колегія суддів зазначає, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що контрагенти Товариства не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по господарських операціях на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов`язань третіх осіб.
Наявність певної податкової інформації на яку посилається відповідач, одержаної з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари позивачем від його контрагентів не отримувались.
Важливим у цій справі судова колегія вважає той факт, що ні контролюючим органом ні судом не було встановлено наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, що вже само по собі унеможливлює покладення на позивача негативних наслідків, які настали внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, на недопустимість покладення тягаря негативних наслідків від встановлення протиправності дій контрагента платника податків неодноразово вказав Європейський суд з прав людини, зокрема 9 січня 2007 року у рішенні «Інтерсплав проти України», а також    Верховний Суд,    висновок якого є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Окрім того, виходячи з положень ч.2 ст.61 Конституції України, в якій закріплено принцип індивідуальної відповідальності, обов`язок сплачувати податки і збори та відповідальність за порушення чинного законодавства є персоніфікованими. Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами.
Отже, у разі недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни правові наслідки мають наставати саме для таких контрагентів, оскільки порушення платником податків вимог податкового законодавства має персональний характер, тобто тягне за собою застосування заходів відповідальності саме для такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарських операцій. 
Податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.
З акту перевірки вбачається, що посадові особи податкового органу відобразили в акті перевірки лише суб`єктивні думки щодо контрагентів позивача. Факт продажу товарів,  їх переміщення у просторі (транспортування), оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача по справі і укладені ним з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" та ТОВ "Продукт Груп" ніким не оспорені та не визнані у визначеному законом порядку недійсними, а право позивача на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку.
Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, судова колегія виходячи з непідтвердження документально податковим органом  своїх висновків стосовно вчинення позивачем у цій справі податкового порушення, а також з огляду на підтвердження самим позивачем реальність господарських операцій з ТОВ "Буд Груп Технолоджи" та ТОВ "Продукт Груп" (договорами, податковими накладними, видатковими накладними, рахунками-фактурами, регістрами бухгалтерського обліку, податковою звітністю та результатами господарської діяльності товариства), судова колегія  відхиляє всі доводи контролюючого органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача з вказаними вище контрагентами зважаючи на те, що вони ґрунтуються виключно на припущеннях, які в свою чергу базуються на узагальненій податковій інформації без врахування первинних документів позивача та його контрагентів, а відтак, такі висновки податкового органу не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, тому колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу позивача та скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.05.2019 року № 0014891411 про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 215    890,00 грн., в тому числі за грошовим зобов`язанням - 972 712 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 243178 грн., з прийняттям у справі іншого рішення про задоволення вимог позивача у повному обсязі і стягнення на його користь за рахунок бюджетного фінансування Головного управління ДФС у Дніпропетровській області суми понесених позивачем судових витрат. 
Керуючись ст.ст.    242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" - задовольнити.          
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року  - скасувати та прийняти інше рішення про задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ".
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 20.05.2019 року № 0014891411 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО          "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 215    890,00 грн., в тому числі за грошовим зобов`язанням - 972 712 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 243178 грн.
Стягнути за рахунок бюджетного фінансування Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариству з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО- КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" суму понесених ним судових витрат у розмірі - 45595,89 грн. 
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов