Ухвала    
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 509/4315/16-ц
провадження № 61-1628ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта», третя особа - ОСОБА_4 , про повернення грошових коштів, стягнення 3 % річних та відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» (далі - ТОВ «Атланта»), третя особа - ОСОБА_4 , про повернення грошових коштів, стягнення 3 % річних та відшкодування шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2016 року між ним, як представником ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , через ТОВ «Атланта» був укладений договір № 105/16 про намір укласти договір купівлі-продажу  садового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , за визначеною сторонами ціною у 5 000 доларів США. На виконання цього договору  ним передано ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 
500 доларів США, в якості авансу, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали  оформити спадкові права на нерухомість, після смерті матері. В подальшому за договором поруки передано ОСОБА_3 4 500 доларів США в рахунок повної вартості будинку та земельної ділянки. При ретельному огляді садового будинку було виявлено його неналежний стан, у зв`язку з чим ОСОБА_4 відмовилася від його купівлі, про що було повідомлено відповідачів, з вимогою про повернення отриманих грошових коштів, яку останні не виконали, що змусило його позичити у ОСОБА_5 для ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США для найму житла. Посилаючись на викладене та уточнивши позовні вимоги, 
ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 аванс в розмір 500 доларів США, що еквівалентно 13 562,00 грн; стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти отримані за будинок в сумі 4 500 доларів США, що еквівалентно 122 058,00 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3 % річних в розмірі 1 695,25 грн, 69 166,20 грн на відшкодування завданою позикою грошових коштів шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 
2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 562,00 грн, що еквівалентно 500 доларів США. Стягнуто з 
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 122 058,00 грн, що еквівалентно 
4 500 доларам США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 % річних в сумі 1 695,25 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 122 058,00 грн, що еквівалентно 4 500 доларам США, відмовлено.Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про стягнення 3 % річних від простроченої суми скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до  ОСОБА_3  про стягнення 3 % річних від простроченої суми - відмовлено.
 
У січні 2020 року ОСОБА_1  подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року і залишити в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 
13 червня 2017 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
 
Ціна позову у цій справі становить 206 481,45 грн, отже станом на 01 січня 
2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб  (2 102*100=210 200). 
 
Зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову. 
 
При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. 
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта», третя особа - ОСОБА_4 , про повернення грошових коштів, стягнення 3 % річних та відшкодування шкоди - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                    В. В. Сердюк