Постанова
Іменем України
02 грудня 2019 року 
м. Київ
справа № 643/9546/16-ц
провадження № 61-31872св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  Харківська місцева прокуратура № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради, 
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2017 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Швецової Л. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року Харківська місцева прокуратура № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради (далі - Прокуратура № 4) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , просила:
- встановити факт, який має юридичне значення, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою 03 березня 2009 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру   АДРЕСА_1 , є одна і та сама особа;
- визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та складається з квартири АДРЕСА_1 та  визнати право власності на цю квартиру за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради;
- витребувати квартиру АДРЕСА_1 від добросовісного набувача ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Позов мотивований тим, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності від 06 лютого 2009 року, виданого Виконавчим комітетом Московської районної ради м. Харкова, належала   ОСОБА_2 . У свідоцтві прізвище ОСОБА_2 з невідомих причин помилково зазначено як « ОСОБА_3 ». Зазначена помилка унеможливлює вирішення питання про визнання відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, тому необхідно встановити факт, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є одна і та сама особа.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.
Після її смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.
07 серпня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А. посвідчено договір купівлі-продажу за реєстровим № 2602, відповідно до якого ОСОБА_2 продала вищезазначену квартиру                          ОСОБА_1 .
Враховуючи, що зі смертю особи припиняється її правоздатність, укладення договору купівлі - продажу спірної квартири здійснено всупереч вимогам статті 658 ЦК України, згідно з якою право продажу товару належить його власнику.
Перебування спірної квартири у володінні ОСОБА_1 порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради відповідно до статті 1277 ЦК України, якою визначено порядок визнання спадщини відумерлою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня               2016 року встановлено факт, який має юридичне значення, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою 03 березня 2009 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , є одна і та сама особа.
Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_1 .
Право власності на цю квартиру загальною площею 32,9 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, визнано за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Витребувано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,9 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м, від добросовісного набувача ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області суму судового збору в розмірі 5 589,50 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради в частині встановлення факту, що має юридичне значення, є доведений, оскільки підтверджується письмовими доказами.
Задовольняючи позов у частині визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача, суд першої інстанції виходив з того, що перебування спірної квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради відповідно до статті 1277 ЦК України, якою визначено порядок визнання спадщини відумерлою, тому  квартира АДРЕСА_1 підлягає витребуванню у добросовісного набувача ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2017 року, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року скасовано та постановлено нове про відмову у позові. 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що право власності ОСОБА_1 на час розгляду справи ніким не оспорене, реєстрація права власності не скасована, вказаний договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набув право власності, в судовому порядку недійсним не визнаний, а правові підстави вважати цей договір нікчемним відсутні. Відомості про скоєння будь-якою особою правопорушення щодо оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири в матеріалах справи немає. 
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки на час укладення договору купівлі-продажу Харківська міська рада не була власником майна, твердження позивача, що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею, є безпідставними, а відсутність цієї ознаки виключає застосування статті 388 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України).
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У серпні 2017 року заступник прокурора Харківської області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
14 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.
У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з розпорядженням від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права.
Договір купівлі-продажу від 07 серпня 2015 року не відповідає вимогам частини першій статті 658 ЦК України.
Перебування спірної квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, оскільки квартира, як відумерла спадщина, належить Харківській міській раді, тому підлягає поверненню державі. 
Доводи інших учасників справи
Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.
Позиція Верховного Суду
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на таке.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд апеляційної інстанції встановив, що спірною є квартира АДРЕСА_1 .
Власником цього житла була ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Московської районної в місті Харкові ради 06 лютого 2009 року, рішень Московської районної в місті Харкові ради від 12 січня 2009 року б/н та від 12 січня 2009 року № 4/48. 
Право власності ОСОБА_2 належним чином зареєстроване в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2009 року.
07 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А. за реєстровим № 2602 (далі - договір).
Згідно з пунктом 1. 1 договору ОСОБА_2 зобов`язалася передати у власність, а ОСОБА_1 прийняти у  власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,9 кв. м, житловою площею 16,6 кв. м.
Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 07 серпня 2015 року (номер запису про право власності 10726115).
Згідно з актовим записом про смерть від 03 вересня 2015 року за № 13189 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 45 ЦПК України 2004 року, пунктом 1 частини шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон)  з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, подає, зокрема, позовну заяву.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону підставою представництва в суді законних інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і другій статті 4 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1277 ЦК України (у редакції на час звернення до суду) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.  Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до статті 278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Оскільки у цій справі існує спір щодо квартири, то справа розглядалася у позовному провадженні.
Суд апеляційної інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_4 07 серпня 2015 року між нею та ОСОБА_1 укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А. за реєстровим № 2602. 
Прокурор просив захистити порушене право ради , зокрема шляхом витребування   спірної квартири на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради від добросовісного набувача ОСОБА_1 . 
Переглядаючи законність та обгрунтованість судових рішень у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд зазначає, що захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.
Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
Крім того, главою 29 ЦК України  визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України
Права особи, яка вважає себе власником майна, не захищаються шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням статей 215 і 216 ЦК України. Такий захист можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28 листопада 2018 року, справа № 504/2864/13-ц, провадження № 14-452 цс 18.
Верховний Суд виходить з того, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
Право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що на час укладення договору Харківська міська рада не була власником майна, тому твердження позивача, що спірна квартира вибула із володіння власника поза його волею є безпідставними, а відсутність цієї ознаки виключає застосування статті 388 ЦК України.
Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що право власності ОСОБА_1 на час розгляду справи не оспорено, реєстрація права власності не скасована, договір згідно з яким відповідач набув право власності в судовому порядку недійсним не визнаний, а правові підстави вважати цей договір нікчемним відсутні. Відомості про діяння, яке містить ознаки чи елементи злочину щодооформлення договору купівлі-продажу спірної квартири в матеріалах справи відсутні. 
Верховний Суд зазначає, що міська рада як заінтересована особа, яка заперечує дійсність договору, вимогу про визнання його недійсним не заявила. 
З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає, що  прокурор в інтересах міської ради обрав спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права, не може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси міської ради.
Суд апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому висновок про відмову у позові є обгрунтований, з огляду на викладені висновки суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, спрямовані на власне тлумачення норм матеріального права, переоцінку доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                              А. С. Олійник
 
  С. О. Погрібний 
 
  В. В. Яремко