ПОСТАНОВА
Іменем України

09 грудня 2019 року 
Київ
справа №643/6746/16-а
адміністративне провадження №К/9901/2824/17, К/9901/2834/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Губської О. А.,
суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В., 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказу, провадження по якій відкрито
за касаційними скаргами ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року та військової частини НОМЕР_1 на постанову Московського районного суду міста Харкова від 8 грудня 2016 року, ухвалену у складі судді Ференчук О.В. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Русанової В.Б. (головуючий), ОСОБА_2 , Бартош Н.С.

І. Суть спору:
1.  ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив просив:
1.1. визнати незаконними дії військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з ОСОБА_1 грошового забезпечення в розмірі 20%;
1.2. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по сьогоднішній день, провести нарахування та виплату незаконно утриманого    грошового забезпечення грошових коштів за цей період;
1.3. зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести індексацію утриманого    грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по сьогоднішній день, та виплатити нараховану суму індексації;
1.4. визнати    незаконним та скасувати пункт 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2014 року № 863 «Про результати службового розслідування    по факту пожежі в зоні проведення АТО в Донецькій області м. Краматорськ у базову таборі «Сармат» в розташуванні 2-го загону військової частини НОМЕР_1 ».
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . В червні 2014 року був відряджений для виконання бойових завдань в зону проведення Антитерористичної операції на території Донецької області з місцем тимчасової дислокації в м. Краматорську на аеродромі військової частини НОМЕР_2 (польовий табір " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").10.12.2014 близько 21-00 год. та 21-30 год. при проходженні позивачем служби в зазначеному вище таборі військової частини та в результаті здійснення ним отоплення палатки, в якій мешкали військовослужбовці, в тому числі і він, мало місце випадкове її загорання, що призвело до знищення військового та іншого майна. За даним фактом, у відношенні позивача було порушено кримінальне провадження за ч. 1  ст. 412 КК України  (необережне знищення зброї, бойових припасів та іншого військового майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах), в рамках якого було проведено економічну експертизу № 1199 від 09 лютого 2015 року, та яка встановила загальний розмір завданих збитків, а саме 150 538 грн. 12 коп. Завдану матеріальну шкоду в розмірі 150 538 грн. 12 коп. позивач повністю відшкодував, але відповідач продовжує до сьогоднішнього часу утримувати з його грошового забезпечення 20 % у рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2014 року № 863, з чим позивач категорично не погоджується та вважає такі дії незаконними та несправедливими.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. З 15.07.2011 по 12.09.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, згідно контракту з    Міністерством оборони України від 15.07.2011, з 05.11.2011 зарахований до списків особового складу та призначений на посаду старшого розвідника 2-го загону військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією контракту, наказу командира № 221 від 05.11. 2011.
4. Наказом військової частини НОМЕР_1     від 01.06.2014 № 136 ОСОБА_1 у складі зведеного підрозділу 2-го загону військової частини НОМЕР_1 був відряджений для виконання бойових завдань в зону проведення Антитерористичної операції на території Донецької області з місцем тимчасової дислокації в м. Краматорську на аеродромі військової частини НОМЕР_2 (польовий табір " ІНФОРМАЦІЯ_1 ").
5. 10.12.2014 у базовому таборі " ІНФОРМАЦІЯ_1 " 2 загону військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 з необережної вини позивача під час виконання ним службових обов`язків    сталася пожежа, під час якої було знищено    військове майно.
6. За фактом пожежі та знищення майна відповідачем призначено та проведено службове розслідування, за результатами якого складено акти від 20.12.2014 та від 22.12.2014.  Проведеним службовим розслідуванням встановлено розмір матеріальної шкоди, завданої в наслідок пожежі    та винну особу, а саме ОСОБА_1 .
7. 22.12.2014, на підставі акту від 22.12.2014,    командиром військової частини НОМЕР_1 капітаном 1 рангу ОСОБА_3     видано наказ    № 863 «Про результати службового розслідування по факту пожежі в зоні проведення АТО в Донецькій області м. Краматорськ у базовому таборі «Сармат» в розташуванні 2-го загону військової частини НОМЕР_1 ».
8. Відповідно до п.7 наказу № 863    за порушення вимог абз.6 ст.11, ст.187, п.1 додатку 18 та додатку 19 до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, неналежне виконання службових обов`язків, не дотримання вимог пожежної безпеки та не збереження державного майна , з урахуванням того, що діяння    старшого розвідника 1 команди 1 групи 2 загону старшини 1 ст.вс/к ОСОБА_1 має ознаки злочину, притягнуто до матеріальної відповідальності з урахуванням кратності, з щомісячним утриманням з грошового забезпечення 20%.
9. Також за даним фактом ОСОБА_1 притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1  ст. 412 КК України  (необережне знищення зброї, бойових припасів та іншого військового майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах).
10. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 06.03.2015 встановлено, що    10 грудня 2014 року    близько 21.30 години старшина 1-ї статті ОСОБА_1 , перебуваючи у наметі № 5, недбало ставлячись до виконання покладених службових обов`язків "пічника", передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, однак, легковажно розраховуючи на їх відвернення та усвідомлюючи вогневі властивості бензину як запальної рідини, діючи у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 187, п. 2 ст. 2 Додатку 19 Статуту внутрішньої служби ЗС України, застосував його для розпалення вогню в металевій печі шляхом виливання до пічного отвору, що зумовило займання та неконтрольоване потрапляння бензину на підлогу, унаслідок спричинило пожежу, під час якої полум`я поширилось на сусідні намети № 4 та № 6 другого загону військової частини НОМЕР_1 на території польового табору " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по АДРЕСА_1 , унаслідок якої знищено військове майно особливого призначення, що заподіяло шкоду у великих розмірах військовій частині НОМЕР_1 на загальну суму 150 538,12 грн.
10.1. Внаслідок неконтрольованого горіння наметів № 4, № 5, № 6, разом з наявним в них військовим майном, пожежею знищено зброю, бойові припаси та матеріальні цінності особливого призначення військової частини НОМЕР_1 , зокрема: 40 мм гранатомети ГП-25 №№ 645728, 645810 - 2 комплекти , 7,62 мм кулемети ПКТ № ИР853 - 1 комплект, 7,62 мм гвинтівка СВД № Л378 - 1 комплект, 7,62 мм гвинтівка СВДНМ без НСПУМ №63651 - 1 комплект, 7,62 мм автомати АКМС №№ СН2184, ПГ3470, ГИ1055 - 3 комплекти, 5,45 мм автомати АКС-74 №№ НОМЕР_3 , 289097, 917155, 901027, 899209 - 5 комплектів, 9мм пістолети АПБ №№ НОМЕР_4 , ИР2153К, ОХ1243, НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 - 6 комплектів, 1 прилад ПБС до АКМ № В-270, бойові набої до РПГ-26 - 9 шт., 40 мм ВОГ-25 - 26 шт., 40 мм ВОГ 25П - 13 шт., 30 мм РОП - 3 шт., гранати РГД-5 з УЗРГМ - 3 шт., гранати Ф-1 з УЗРГМ - 5 шт., гранати РГН з УДЗ - 4 шт., бойові припаси різного калібру - 1350 шт., наволочка бязь - 47 шт., простирадло бязь - 47 шт., матрац ватяний(70х190) - 47 шт., подушка ватяна 60х60 - 47 шт., намет УСБ-56 - 2 шт., бронежилет "Гайдамака" - 2 шт., шолом кевларовий - 4 шт., чохол до шолома кевларового - 4 шт.; ніж розвідника №№ ВР2436, КН0008, КН0079, КН0275, КН0414, КН0419, КН0445, КН0467, КН0502, КН0611, КН0616 - 11 комплектів; майно технічних засобів зв`язку та АСУ - радіостанція носима Icom IC 136-174 MHz - 2 комплекти, радіостанція авто Icom IC 136-174- 1 комплект, радіостанція Р-394 КМ - 1 комплект, що заподіяло шкоду у великих розмірах.
10.2. Своїми протиправними діями ОСОБА_1 вчинив необережне знищення зброї, бойових припасів та іншого військового майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1  ст. 412 КК України.
11. Під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 відшкодував заподіяну шкоду потерпілим, зокрема військовій частині НОМЕР_1 , сплативши на її користь 150538,12 грн.,    що підтверджується     квитанціями від 17.02.2015 про сплату грошової суми в розмірі 38000 грн., від 21.02.2015 про сплату грошової суми в розмірі 62000 грн., від 21.02.2015 про сплату грошової суми в розмірі 400 грн.,    від 24.02.2015 про сплату грошової суми в розмірі 49756 грн.,    від 05 березня 2015 року про сплату грошової суми в розмірі783 грн.
12. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2015 року по справі № 234/2327/15-к     ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі  ст. 45 КК України,    кримінальне провадження № 42014160690000093 від 24.02.2015 за обвинуваченням позивача, ОСОБА_1 ,у скоєнні злочину, передбаченого  ст. 412 ч.1 КК України  -    закрито.
13. Кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.
14. Також встановлено, що в грудні 2014 року, та з лютого 2015 року  по день звільнення позивача з військової служби (12.09.2017) з грошового забезпечення ОСОБА_1 проводилися утримання матеріальної шкоди згідно наказу № 863 від 22.12.2014 в розмірі 20%, що також підтверджується довідками в/ч НОМЕР_1 .
15. Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 09.10.2017 розмір утримань з    грошового забезпечення ОСОБА_1 складав 2 069 898,20 грн., станом на 01.10.2017    утримано грошове забезпечення    в загальній сумі 199 918,40 грн., що підтверджується довідкою військової частини    від 09.10.2017.
16. Вважаючи такі дії відповідача та пункт 7 наказу від 22 грудня 2014 року № 863 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
17. Московський районний суд м. Харкова постановою від 08 грудня 2016 року позов задовольнив. 
18. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ військової частини прийнятий з порушенням вимог законодавства, позивачем відшкодована матеріальна шкода в повному обсязі, а тому проводячи утримання з грошового забезпечення позивача з січня 2015 року по день розгляду справи, відповідач діяв неправомірно.
19. Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 жовтня 2017 року скасував постанову Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року та прийняв нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
19.1. Визнав дії    військової частини НОМЕР_1     незаконними щодо утримання з грошового забезпечення в розмірі 20 % ОСОБА_1 за період з    16 березня 2015 року по 12 вересня 2017року.    
19.2. Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 повернути надмірно утримане грошове    забезпечення     ОСОБА_1     за період    з 16 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року.
19.3. В іншій частині в задоволені позову відмовив.
20. Приймаючи вказане рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуваним пунктом наказу встановлено лише відсотки утримань з грошового забезпечення, а не розмір шкоди, а тому доводи позивача    що    розмір заподіяної    шкоди не може становити більше місячного грошового забезпечення не свідчать про неправомірність визначення відповідачем розміру відсотків. Відшкодування шкоди позивачем, завданої військовій частині НОМЕР_1 , встановлено ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 06.03.2015, яка набрала законної сили 16.03.2016, а отже з цієї дати відповідач проводив утримання з грошового забезпечення позивача безпідставно, оскільки відповідно до  ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Разом з тим,  позовні вимоги за період з січня 2015 року по 16 березня 2016 року задоволенню не підлягають, оскільки доказів    проведення утримань в січні 2015 року будь-яких сум з грошового забезпечення    позивача судом не встановлено, а в період з лютого по 16 березня 2016 року    відсутні докази відшкодування шкоди    відповідачу  .
IV. Касаційне оскарження 
21. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а постанову Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року залишити без змін.
22. В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що незрозуміло як бути з тими утриманими коштами з його грошового забезпечення до 06 березня 2015 року. Кошти, які були утримані до 06 березня 2015 року є додатковою відповідальністю для позивача, що є неприпустимим відповідно до  ст. 61 Конституції України.
23. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року і залишити позов без розгляду з підстав його подачі після закінчення строку звернення до суду, а у випадку не залишення позову без розгляду з підстав його подачі після закінчення строку звернення до суду, скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
24. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням його апеляційної скарги, зокрема, посилається на те, що позов повинен був бути залишений без розгляду, оскільки з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 грудня 2014 року № 863 позивач ознайомився під підпис ще 03.02.2015 о 17:55, а з позовом звернувся 03.06.2016. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що позивач з 04.02.2015 по 17.03.2015, з 09,04.2015 по 01.05.2015, з 15.06. по 09.08.2016 приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області, а тому це є поважними причинами строку звернення до суду є помилковими, оскільки між вказаними вище періодами участі в антитерористичній операції є терміни з 18.03.2015 по 08.04.2015, з 02.05.2015 по 14.06.2016, в які позивач міг звернутися до суду, і відсутність фактичної можливості звернутися до суду у вказані терміни позивач нічим не підтвердив. При цьому перебування в зоні антитерористичної операції фактично не могло заважати зверненню до суду у встановлений законодавством строк, оскільки при розгляді кримінального правопорушення він мав адвоката в зоні антитерористичної операції. Крім того, скаржник зауважує, що до матеріальної відповідальності позивач був притягнутий один раз за результатами службового розслідування, а ухвалою від 06.03.2015 по справі №234/2327/15-к він до матеріальної відповідальності не притягувався, а від кримінальної звільнений.
25. Відзивів на касаційні скарги не надходило.
V. Джерела права й акти їх застосування
26.   Частиною другою  статті 19 Конституції України  обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
27. Відповідно до частин другої і третьої  статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України, в редакції, чинній до 15.12.2017) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта  статті 99 КАС України).
28. Відповідно до частини першої  статті 100 КАС України  адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
VI. Висновок Верховного Суду
29. В цьому випадку необхідно виходити з місячного строку, встановленого для звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, якою в тому числі є військова служба, який розпочинається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
30. Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ № 863 доведено до відома позивача 03.02.2015, про що свідчить його особистий підпис на наказі, до суду з адміністративним позовом    позивач звернувся 03.06.2016. При цьому, позивач з 04.02.2015 по 17.03.2015, з 09,04.2015 по 01.05.2015, з 15.06. по 09.08.2016 приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області, в військовій частині не знаходився, перебував в зоні проведення антитерористичної операції, в підтвердження чого надав довідку від 14.06.2017 № 91 військової частини НОМЕР_1 . Також позивачем надано докази звернення ним в листопаді 2015 року до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення незаконно утриманих із заробітної плати грошових коштів та в квітні 2016 року з позовом про скасування пункту наказу.
31. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не врахував, що маючи місячний строк звернення до суду з даним позовом, в період між перебуванням позивача в зоні проведення антитерористичної операції, позивач мав можливість звернутися до суду з даним позовом. Крім того, в листопаді 2015 року позивач до Московського районного суду м. Харкова звернувся з позовом про стягнення незаконно утриманих із заробітної плати грошових коштів, а не з позовом про оскарження спірного наказу.
32. Отже, з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском встановленого місячного строку.
33. Зробивши фактично висновок про дотримання позивачем строку звернення до суду, передбаченого частиною четвертою  статті 99 КАС України, суд апеляційної інстанції поновив позивачу цей строк, за відсутності будь-яких обґрунтувань поважності причин його пропуску.
34. За приписами частини першої  статті 354 КАС України  суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240  цього  Кодексу.
35. Пунктом 8 частини першої статті  240  і частиною четвертою статті  123 КАС України  передбачено залишення позову без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
36. З огляду на викладене рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із залишенням позовної заяви без розгляду.
VІ. Судові витрати
59. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями  344,  354,  355,  356,  359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
3. Постанову Московського районного суду міста Харкова від 8 грудня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року у справі № 643/6746/16-а скасувати.
4. Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказу.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                              О. В. Калашнікова