КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 753/10393/17                                                                          Головуючий у суді І інстанції Колесник О.М.
Провадження № 22-ц/824/74/2020                                                          Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
19 лютого 2020 року                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 квітня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення штрафу,
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення штрафу.
В обґрунтування позову зазначило, що 30 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 50010406, за умовами якого відповідач отримав кредит для придбання автомобіля в розмірі 112 502,97 грн, що еквівалентно 13 834,60 дол. США, та додатковий кредит для оплати страхових платежів в розмірі 34 413,00 грн, що еквівалентно 4 231,80 дол. США, зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 9,90 % на рік, ставка за якими є змінною, і з кінцевим терміном повернення кредиту до 15 серпня 2018 року.
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 3 вересня 2013 рокуміж цими ж сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № 50010406,згідно з яким відповідач передав в заставу товариству належний йому на праві власності автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo сєдан-В», 2013 року випуску, об`єм двигуна1598 куб. см, номер кузова НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 132 356,43 грн.
У подальшому позивачу стало відомо, що 12 травня 2015 року предмет застави без отримання попередньої згоди заставодержателя перереєстровано на іншу особу - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 26 жовтня 2015 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, а також зазначено, що у випадку відмови відповідача у поверненні заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги відбудеться примусове стягнення, в тому числі за рахунок обтяженого автомобіля. 
Однак зазначена вимога ОСОБА_1 виконана не була, із жовтня 2015 року своїх зобов`язань з оплати чергових платежів на повернення кредиту та процентів за його користування у строки, погодженні сторонами в графіку погашення кредиту, він не виконує, тому станом на 18 травня 2017 року за ним рахується заборгованість в загальному розмірі 340 434,13 грн, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу на публічних торгах. Крім того, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму штрафу в розмірі 13 235,64 грн відповідно до пункту 4.1.2 договору застави та судові витрати у справі.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 4 квітня 2019 року позов задоволено.
В рахунок погашення заборгованості в розмірі 340 434,49 грн за кредитним договором № 50010406 від 30 серпня 2013 року, укладеним між ТОВ «Порше Мобіліті» та  ОСОБА_1 , а також на підставі договору застави транспортного засобу № 50010406 від 3 серпня 2013 року, укладеним між ТОВ «Порше Мобіліті» та  ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo сєдан-В», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб. см, номер кузова НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом застосування процедури продажу на публічних торгах згідно Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, яка буде встановлена в період прилюдних торгів на підставі оцінки предмету застави проведеної суб`єктом оціночної діяльності, але не нижчій за звичайні ціни на цей вид майна.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 13 235,64 грн штрафу, передбаченого пунктом 4.1.2 договору застави транспортного засобу № 50010406 від 3 вересня 2013 року та 5 106,52 грн судового збору, а всього - 18 342,16 грн.
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права,й ухвалити нове рішення, яким вирішити питання розміру заборгованості у відповідності до діючого законодавства та доказів, що знаходяться в матеріалах справи.
Як на підставу своїх вимог відповідач зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не зазначив в резолютивній частині рішення, зокрема всі складові розміру боргу, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження, а також допустив подвійне зарахування деяких сум, а саме простроченої заборгованості в розмірі 9 591,19 грн, яка увійшла в заборгованість за кредитом, та подвійно стягнув штраф в розмірі 13 235,64 грн. При включенні до заборгованості несплачених відсотків, суд не врахував, що 26 жовтня 2015 року позивач направив відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення суми кредиту та сплати заборгованості, а право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки усі платежі за кредитним договором самостійно коригувались позивачем під час виставляння рахунків позичальнику відповідно до курсу долара США станом на час звернення до суду, то у позивача не виникло право на відшкодування інфляційних втрат у зв`язку зі знеціненням гривні. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягненні штрафів, однак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд на це уваги не звернув та не врахував, що вимога про дострокове погашення заборгованості була направлена йому 26 жовтня 2015 року, а до суду позивач звернувся лише у червні 2017 року. Аналогічна ситуація виникла зі штрафом за порушення умов договору застави з огляду на те, що позивачу було відомо про перебування обтяжуваного автомобіля у іншої особи ще у травні 2015 року. Окрім того, відповідач вважає, що стягнення з нього збитків по сплаті гонорару за юридичні послуги суперечить вимогам закону, адже такі витрати позивача не можна вважати збитками в розумінні статті 22 ЦК України,вони відносяться до судових витрат на правову допомогу, яка повинна надаватися лише адвокатами або іншими фахівцями в галузі права.
Отже, відповідач ОСОБА_1 в апеляційному порядку оскаржує рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, а в частині звернення стягнення на предмет застави це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 . просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Як на підставу своїх заперечень представник зазначив, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження тверджень, викладених в апеляційній скарзі, він не скористався в суді першої інстанції та не надав контр розрахунку заборгованості за кредитним договором. Позовна давність на звернення до відповідача з вимогою про стягнення штрафів переривалась, оскільки у грудні 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» зверталося до боржника з позовом про звернення стягнення на предмет застави, який в подальшому був залишений без розгляду. Вважає, що заподіяні товариству збитки у вигляді плати за надання юридичних послуг в зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору та договору застави підлягають стягненню з відповідача на підставі положень статті 22 ЦК України. Крім того, просив вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справ в суді першої інстанції, попередній розмір яких становить 8 900,00 грн.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону ухвалене у справі додаткове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 50010406, за умовами якого відповідач отримав кредит для придбання автомобіля в розмірі 112 502,97 грн, що еквівалентно 13 834,60 дол. США, та додатковий кредит для оплати страхових платежів в розмірі 34 413,00 грн, що еквівалентно 4 231,80 дол. США, зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 9,90 % на рік, ставка за якими є змінною, і з кінцевим терміном повернення кредиту до 15 серпня 2018 року.
Договір між сторонами складають цей кредитний договір (а.с. 12, т. 1), загальні умови кредитування (а.с. 14-21, т. 1), графік погашення кредиту (а.с. 22-24, т. 1), а також додаткова угода (а.с. 13, т. 1) та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.
За умовами кредитного договору усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США відповідно до статті 1.3 загальних умов кредитування.
Згідно із графіком погашення кредиту,  ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в сумі, еквівалентній 364,37 дол. США.
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 3 вересня 2013 рокуміж цими ж сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу № 50010406,згідно з яким відповідач передав в заставу товариству належний йому на праві власності автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo сєдан-В», 2013 року випуску, об`єм двигуна1598 куб. см, номер кузова НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 132 356,43 грн (а.с. 25-30, т. 1).
Пунктом 2.3.4 договору застави передбачено, що заставодавець зобов`язаний без попередньої письмової згоди заставодержателя не здійснювати наступної застави предмета застави, дій, пов`язаних зі зміною права власності на предмет застави, а також дій, пов`язаних з передачею предмета застави третім особам, у тому числі у тимчасове користування. У разі передачі предмету застави у користування третім особам за договорами оренди, позички, лізингу, найму або на підставі іншого подібного договору, що передбачає користування предметом застави, майновими правами на нього чи його відчуження, обов`язково передбачити в цих договорах, що ці договори втрачають чинність у разі переходу права власності на предмет застави до заставодержателя або у разі звернення стягнення на предмет застави з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса чи пред`явлення позову. Укладання таких договорів здійснювати тільки після отримання попередньої згоди заставодержателя на укладання таких договорів.
Відповідно до пункту 1.7 договору застави у разі укладення без попереднього погодження заставодержателем договорів застави майна, що передано в заставу за цим договором, або договорів оренди, позички, лізингу, найму або іншого подібного договору, що передбачає користування предметом застави, майновими правами на нього чи його відчуження, якщо в таких договорах не зазначено, що ці договори втрачають чинність у разі переходу права власності на предмет застави до заставодержателя або, у разі звернення стягнення на предмет застави з моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса чи пред`явлення позову, з дня укладання такого договору заставодержатель отримує право вимоги дострокового повернення кредиту, наданого за кредитним договором, або звернення стягнення на предмет застави згідно з положеннями розділу 4 цього договору.
Крім того, згідно з пунктом 2.1.1 договору застави у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за договором, зазначеним в пункті 1.3 цього договору (щодо виконання умов кредитного договору) заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмета застави та його реалізацію.
Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві від 31 січня 2018 року № 31/26-691вх., відповідно до даних автоматизованої інформаційної системи МВС станом на 18 січня 2018 року автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo сєдан-В», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 ,зареєстрований за ОСОБА_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 19 травня 2015 року (а.с. 73, 94, т. 1).
Також встановлено, що 5 жовтня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до пункту 1.4.3 загальних умов кредитування виставило ОСОБА_1 відповідний рахунок-фактуру № 00286233 на оплату чергового (щомісячного) платежу в розмірі 7 700,60 грн за жовтень 2015 року, який позичальником був оплачений лише частково в розмірі 74,95 грн, в результаті чого виникла прострочена заборгованість по сплаті чергових платежів в розмірі 7 625,65 грн (а.с. 38, 43, т. 1).
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 50010406 від 30 серпня 2013 року,заборгованість відповідача перед товариством станом на 18 травня 2017 року становить 292 697,90 грн і складається із: 
1) простроченої заборгованості в розмірі 9 591,19 грн, з яких: 7 625,65 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів, 364,15 грн - сума 3 % річних за час прострочення, 1 601,39 грн - сума інфляційних витрат;
2) заборгованості з дострокового повернення кредиту в розмірі 283 106,71 грн, з яких: 234 621,16 грн - сума заборгованості за кредитом, 36 454,26 грн - сума заборгованості за процентами, 12 031,29 грн - сума 3% річних (а.с. 37-39, т. 1).
Відповідно до пункту 8.2 загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у пункті 3.3 договору, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту, у зв`язку з чим позивачем нарахована відповідачу сума штрафу в розмірі 22 500,59 грн.
Крім того, пунктом 4.1.2 договору застави встановлено, що у разі невиконання та/або неналежного виконання заставодавцем умов, передбачених пунктом 2.3 цього договору, заставодержатель може застосувати до заставодавця штрафні санкції у розмірі 10 % від вартості предмета застави, визначеного у пункті 1 цього договору. На підставі викладеного позивачем також була нарахована відповідачу сума штрафу в розмірі 13 235,64 грн.
Встановлено, що для забезпечення відновлення порушених прав кредитора (заставодержателя) 26 травня 2015 року позивачем було укладено договір про надання юридичних послуг з ТОВ «КПД Консалтинг», а згідно із заявкою на надання послуг до договору вартість юридичних послуг складає 10 000 грн та 2 000 грн ПДВ, які сплачені ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до платіжного доручення № 1380 від 22 травня 2017 року (а.с. 52-56, т. 1).
Таким чином, суд першої інстанції погодився з нарахованою позивачем сумою заборгованості за кредитним договором № 50010406 від 30 серпня 2013 року, загальний розмір якої станом на 18 травня 2017 року складає 340 434,13 грн.
При цьому суд встановив, що 26 жовтня 2015 року на адресу ОСОБА_1 позивачем було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка останнім залишена відповідачем поза увагою та виконання.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_1  у порушення умов договору застави та положень чинного законодавства відчужено заставне майно відповідачу ОСОБА_2 при наявному боргу за кредитним договором, який тривалий час на вимогу позивача не погашається, тому позовні вимоги ТОВ«Порше Мобіліті» в цій частині задоволені у повному обсязі.
Однак із таким висновком повністю погодитися не можна.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).
Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи (частина перша статті 27 Закону України «Про заставу»).
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.
Отже, уразі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень та положеннямчастини п`ятої статті265 ЦПК України й у ній в обов`язковому порядку має зазначатись загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті заставодержателю з вартості предмета застави.
На порушення зазначених вище вимог закону та умов договору застави, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави, не зазначив в резолютивній частині рішення необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема не зазначив усі складові заборгованості, в рахунок погашення якої звертається стягнення на предмет застави.
Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета застави, ніж та, що зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася, на що вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року (справа № 235/3619/15-ц), відтак у спорах цієї категорії незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив звернути стягнення на рухоме майно в рахунок погашення простроченої заборгованості позичальника в розмірі 9 591,19 грн, з яких: 7 625,65 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів, 364,15 грн - сума 3 % річних за час прострочення, 1 601,39 грн - сума інфляційних витрат, та заборгованості з дострокового повернення кредиту в розмірі 283 106,71 грн, з яких: 234 621,16 грн - сума заборгованості за кредитом, 36 454,26 грн - сума заборгованості за процентами, 12 031,29 грн. - сума 3% річних.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно із пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
При цьому у кредитному договорі сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобілілті» має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, зокрема у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць (пункти 3.2, 3.2.1 загальних умов кредитування).
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» вказувало, а суд першої інстанції встановив, що 26 жовтня 2015 року на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.
Між тим, у матеріалах справи відсутня така письмова вимога позивача від 26 жовтня 2015 року, натомість встановлено, що саме 3 квітня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50010406, яку останній отримав 22 квітня 2015 року (а.с. 40-42, т. 1).
Відповідно до вказаної вимоги позивач, керуючись пунктом 3.2 загальних умов кредитування, вимагав від позичальника (заставодавця) дострокового погашення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, що разом на поточну дату становило 265 167,20 грн.
У вимозі також зазначено, що у разі неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги (для фізичних осіб) ТОВ «Порше Мобіліті» вживатиме заходи щодо примусового стягнення вказаних коштів, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий в заставу.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичних платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
У такому разі має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов у повному обсязі, в тому числі, стягнувши заборгованість за процентами за кредитом в розмірі 36 454,26 грн, яку позивач нарахував з 1 листопада 2015 року по 18 травня 2017 року, оскільки останній не мав права на отримання цієї суми.
Не було в суду першої інстанції й передбачених законом підстав стягувати з позичальника прострочену заборгованість за жовтень 2015 року в розмірі 9 591,19 грн, на яку кредитором у період часу з 16 жовтня 2015 року по 18 травня 2017 року нараховано 3 % річних та інфляційні втрати, адже сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, а усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою кредитора позичальник був зобов`язаний повернути кредитні кошти у повному обсязі саме до 22 травня 2015 року.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, відтак вимоги позову про стягнення суми 3 % річних в розмірі 12 031,29 грн, нарахованих з 26 листопада 2015 року по 18 травня 2017 року на заборгованість за тілом кредиту в розмірі 234 621,16 грн є такими, що узгоджуються з нормами закону та умовами кредитного договору.
Такий правовий висновок також викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 подав заяву про застосування строків позовної давності до вимогТОВ «Порше Мобілілті» про стягнення штрафів, передбачених пунктом 8.2 кредитного договору та пунктом 4.1.2 договору застави (а.с. 105-106, т. 1).
Так, за змістом норм статті 549 та частини другої статті 258 ЦК України стягнення штрафу (неустойки, пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Встановлено, що сторони кредитного договору установили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів.
Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.
У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язання за кредитним договором позивач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши боржнику 3 квітня2015 року вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у строк до 22 травня 2015 року. Крім того, із зазначеної дати графік зниження розміру заборгованості втратив свою дію.
Із наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж в рахунок погашення кредиту позичальник здійснив 5 жовтня 2015 року, а з даним позовом товариство звернулося до суду лише 6 червня 2017 року, що у свою чергу дає правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу, нарахованого за порушення умовкредитного договору в розмірі 22 500,59 грн у зв`язку з пропуском позивачем строку спеціальної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у відповідній заяві.
Посилання у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позовна давність переривалась з огляду звернення позивача у грудні 2015 року до боржника з позовом про звернення стягнення на предмет застави, який в подальшому був залишений без розгляду, не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, а відповідно до частини першої статті 265 ЦК України залишення позову буз розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.
Що стосується іншого штрафу, нарахованого за порушення умов договору застави, то суд першої інстанції не врахував, що позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 13 235,64 грн відповідно до пункту 4.1.2 договору застави, проте предмет застави вибув з користування ОСОБА_1 , згідно цієї події відкрито кримінальне провадження і ці обставини не заперечувалися ТОВ «Порше Мобіліті» (а.с. 78, 101, т. 1).
Доказів умисних дій відповідача щодо зміни власника предмета застави позивач суду не надав.
Таким чином підстави вибуття автомобіля із володіння ОСОБА_1 і набуття права власності на нього ОСОБА_2 не встановлені, а від цього залежить правомірність нарахування штрафу.
При цьому суд включив дану суму штрафу в загальну суму заборгованості, в рахунок погашення якої звертається стягнення не предмет застави, та одночасно стягнув цей штраф з позичальника в примусовому порядку, що є недопустимо.
Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення збитків в розмірі 12 000 грн згідно із статтею 22 ЦК України та пункту 8.5 загальних умов кредитування ТОВ «Порше Мобіліті» зазначав, що у зв`язку з порушення відповідачем умов кредитного договору для забезпечення відновлення порушеного права позивача, ТОВ «Порше Мобілілті» з ТОВ «КПД Консалтинг» було укладено договір про надання юридичних послуг від 26 травня 2015 року.
Пунктом 8.5 загальних умов кредитування визначено, що збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказані витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому правових підстав для стягнення коштів в розмірі 12 000 грн немає.
Враховуючи вищевикладене у сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов повністю, належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок та складові заборгованості ОСОБА_1 , що є суттєвим для вирішення справи, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в розмірі 340 434,49 грн.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. 
У зв`язку з цим, суд повинен був неухильно додержуватися вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі, однак зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, а саме: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50010406 від 30 серпня 2013 року у загальному розмірі 246 652,45 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 234 621,16 грн та заборгованості по 3 % річних у розмірі 12 031,29 грн, нарахованої за період з 26 листопада 2015 року по 18 травня 2017 року, необхідно звернути стягнення на предмет застави відповідно до договору застави транспортного засобу № 50010406 від 3 вересня 2013 року,а саме: автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo сєдан-В», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1 598 куб. см, номер кузова НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом застосування процедури продажу вказаного транспортного засобу на публічних торгах згідно із Законом України «Про виконавче провадження» з початковою вартістю, яка буде встановлена в період прилюдних торгів на підставі оцінки предмету застави, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, але не нижчій за звичайні ціни на цей вид майна.
У задоволенні іншої частини позову ТОВ «Порше Мобіліті» необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог.
За нормою пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
Згідно з вимогами статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції зокрема складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції;
Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного із ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені ТОВ «Порше Мобіліті» у межах даної справи в суді першої інстанції, а саме 3 699,79 грн судового збору за подання позовної заяви.
У той же час, оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а сума стягнення за рішенням суду - зменшенню, то пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача стягується 2 110,09 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 4 квітня 2019 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.
«Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення штрафу задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50010406 від 30 серпня 2013 року у загальному розмірі 246 652,45 грн (двісті сорок шість тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні 45 копійок), яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 234 621,16 грн та заборгованості по 3 % річних у розмірі 12 031,29 грн, нарахованої за період з 26 листопада 2015 року по 18 травня 2017 року, звернути стягнення на предмет застави відповідно до договору застави транспортного засобу № 50010406 від 3 вересня 2013 року,а саме: автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo сєдан-В», 2013 року випуску, об`єм двигуна 1 598 куб. см, номер кузова НОМЕР_1 , білого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом застосування процедури продажу вказаного транспортного засобу на публічних торгах згідно із Законом України «Про виконавче провадження» з початковою вартістю, яка буде встановлена в період прилюдних торгів на підставі оцінки предмету застави, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, але не нижчій за звичайні ціни на цей вид майна.
У задоволенні іншої частини позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 3 699,79 грн (три тисячі шістсот дев`яносто дев'ять гривень 79 копійок) сплаченого судового збору за подання позовної заяви.»
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 2 110,09 грн (дві тисячі сто десять гривень 09 копійок) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                                  Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                             С.А. Голуб

                                                                                                                       Д.О. Таргоній