Постанова
Іменем України 
 
14 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 756/16116/18-ц
провадження № 61-19661св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,  Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратура Черкаської області, Державна казначейська служба України, 
    
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Саліхова В. В.,  
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   Головного управління Національної поліції в Черкаській області  (далі - ГУ НП в Черкаській області), прокуратури Черкаської області Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.    
Свої вимоги обґрунтовував тим, що ГУ НП в Черкаській області та прокуратурою Черкаської області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017250000000206.
30 травня 2017 року його затримано як особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 255 КК України, про що складено протокол затримання особи.
01 червня 2017 року ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 липня 2017 року включно, без можливості внесення застави.
Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 12 червня 2017 року визнано його затримання 30 червня 2017 року в порядку  статті 208 КПК Україниі перебування його під вартою до 01 червня 2017 року незаконним.   
Посилаючись на те, що незаконне його затримання та тримання під вартою протягом 2 днів було свавільним, змінило нормальний ритм життя, що спричинило моральні страждання, розмір компенсації якої він оцінює в 1 000 000,00 грн.  
Короткий зміст рішення суду першої  інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 червня                        2019 року у складі судді Литвинової І. В. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.   
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог частково. 
Стягнуто з Держави Україна шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ГУ НП в Черкаській області, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України на користь держави 125,00 грн судового збору у рівних частинах з кожного по 42,00 грн. 
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що факт незаконного затримання та тримання під вартою позивача з 30 травня до 01 червня 2017 року підтверджується належними та допустимими доказами, внаслідок чого йому спричинені моральні страждання.
        Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ГУ НП в Черкаській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ГУ НП в Черкаській області аргументована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не взяв до уваги, що позивач не надав доказів на підтвердження завданої йому відповідачами моральної шкоди, не довів порушення відповідачем його прав і законних інтересів та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою  Верховного Суду від 06 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до  ГУ НП в Черкаській області, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.        
Витребувано з Печерського районного суду міста Києва зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 30 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості, зареєстровані за                                                  № 12017270000000206, відповідно до яких ОСОБА_1 створив злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.
У цей же день 30 травня 2017 року ОСОБА_1 затримано у порядку статті 208 КПК України та 31 травня 2017 року йому повідомлено про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 255 КК України.
01 червня 2017 року ухвалою слідчого судді підозрюваному                   ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості застосування альтернативи у вигляді застави.
Апеляційним судом Черкаської області при розгляді апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись обставини правомірності його затримання 30 травня 2017 року.
Апеляційний суд Черкаської області у постанові від 12 червня 2017 року у справі № 711/4341/17 зробив висновок про те, що слідчий у кримінальному провадженні здійснив втручання у права особи, передбачені статтею 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, без наявності передбачених на те внутрішні законом України підстав, що надалі автоматично робить недоцільним оцінку таких дій з точки зору їх відповідності легітимній меті і їх пропорційності існуючим обставинам за усталеною практикою Європейського суду з прав людини. Перебування підозрюваного під вартою у період від моменту його затримання 30 травня 2017 року до моменту ухвалення рішення слідчим суддею про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважав таким, що було здійснене без достатніх правових підстав. Будь-яке позбавлення волі повинне здійснюватися не тільки згідно з основними процесуальними нормами національного права, але також відповідати цілям статті 5 Конвенції із захисту прав людини та основоположних свобод, тобто захищати людину від свавілля представників влади, та бути пропорційним необхідності такого втручання у права особи.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до  статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями,  діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян і завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Згідно зі статтею 4 вказаного Закону  відшкодування моральної шкоди здійснюється в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що з урахуванням незаконного затримання позивача і тримання його під вартою                               з 30 травня до 01 червня 2017 року йому спричинені моральні страждання.  
Доводи касаційної скаргиГУ НП в Черкаській області про те, що позивач не надав доказів на підтвердження моральних страждань та наявності вини Національної поліції, колегія суддів відхиляє, оскільки відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадку, зокрема, незаконного затримання особи та тримання під вартою, або інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина, здійснюється у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність судового рішення апеляційного суду, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE,               № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року   залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
                                                                            
Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук