ПОСТАНОВА
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа №815/5009/15
адміністративне провадження №К/9901/26012/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні    касаційну скаргу Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову    Одеського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року (суддя Іванов Е.А.)    та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року (колегія у складі суддів: Градовського Ю.М., Кравченка К.В., Лук`янчук О.В.)    у справі № 815/5009/15 за позовом    Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» до Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (надалі відповідач, податковий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення, яким нараховано штрафні санкції за перевищення встановленого НБУ сальдо рахунку юридичної особи - резидента України в іноземному банку.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказані санкції застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.
Одеський окружний адміністративний суд постановою від 7 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, позов задовольнив. Скасував податкове повідомлення-рішення № 0000482204 від 3 серпня 2015 року
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення - рішення прийнято відповідачем поза межами, наданих йому повноважень, а тому є таким, що не ґрунтується на нормах закону, оскільки саме Національний банк України є уповноваженим суб`єктом, який наділений правом застосування штрафних санкцій за дане порушення.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги дослівно повторюють доводи апеляційної скарги.
У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає, що вимоги касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що податковим органом проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт від 15 червня 2015 року № 283/15-02-22-01/01125821.
Висновками акта встановлено порушення підпункту «д» пункту 4, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19 лютого 1993 року. 
На підставі висновків акта перевірки винесено податкове повідомлення рішення від 3 серпня 2015 року №0000482204 яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем штрафні санкції за перевищення встановленого НБУ сальдо рахунку юридичної особи - резидента України в іноземному банку на загальну суму 4    420 714 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно пункту 2 індивідуальної ліцензії від 18 грудня 2013 року № 211 (вих. № 28-127/28520) на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України на рахунку № НОМЕР_1 (розрахунковий рахунок в болгарських левах), відкритому за межами України, в закордонному банку ОБЕДИНЕНА БЪЛГАРСКА БАНКА АД г. Русе Республіка Болгарія, залишок валютних цінностей на рахунку на 1 жовтня 2014 року не може перевищувати 100 000 болгарських левів.
Станом на 1 жовтня 2014 року залишок на рахунку № НОМЕР_1 становив 620 484,05 болгарських левів.
Вказаний факт не є спірним між сторонами.
Позивач зазначив, що залишок на рахунку - це надходження фрахту за перевезення пасажирів згідно виставлених рахунків з датою сплати після 1 жовтня 2014 року. Згідно діючих у 2014 році договорів на пасажирські перевезення з компанією «NICKO TOURS GmbH» фрахт сплачується фрахтівником за 10 днів до початку круїзу. Проте рахунки оплачені контрагентом раніше.
Товариство відносно цієї ситуації повідомило Департамент валютного контролю та ліцензування НБУ у м. Київ. 
НБУ прийняв до уваги пояснення та Товариство поновило дію ліцензії по банку ОБЕДИНЕНА БЪЛГАРСКА БАНКА АД г. Русе Республіка Болгарія на 2015 рік без будь-яких обмежень. Ліцензіями на 2015 рік передбачено збільшення ліміту оборотних коштів, також залишків оборотних коштів на контрольні дати закінчення року і кожного кварталу.
Крім того, згідно пункту 2 індивідуальної ліцензії від 12 грудня 2013 року № 198 на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України на рахунку № НОМЕР_2 - розрахунковий рахунок в румунських леях, в закордонному банку Banca Comerciala Romana S.A. Sucursala LIPSCANI (Румунія) залишок валютних цінностей на рахунку на 1 жовтня 2014 року не може перевищувати 50 000 румунських леїв.
На 1 жовтня 2014 року залишок на рахунку № НОМЕР_2 становив 61 763,73 румунські леї. 
Вказаний факт не є спірним між сторонами.
Товариство у своєму листі № ЧМ-757 від 27 жовтня 2014 року повідомило Управляння Національного банку України в Одеській області відносно цієї ситуації з відповідними поясненнями щодо причин виникнення цього залишку, а також з зазначенням того, що з метою уникнення перевищення лімітів у національній валюті Румунії у майбутньому, у заяві на отримання індивідуальної ліцензії на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України на наступний 2015 рік планується внесення коригування, яке передбачає конвертацію румунських лей в валюти першої категорії.
НБУ прийняв до уваги ці пояснення та Товариство поновило дію ліцензії по банку Banca Comerciala Romana S.A. Sucursala LIPSCANI (Румунія) на 2015 рік без будь-яких обмежень.
Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19 лютого 1993 року (який діяв на момент спірних правовідносин) установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.  
Підпунктом «д» пункту 4, статті 5 Декрету встановлено, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком: 
відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном; 
відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками; 
відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету; 
відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції.
Відповідальність за порушення валютного законодавства передбачена статтею 16 вказаного Декрету. Податковим органом розраховано штрафні санкції згідно з пунктом 2 статті 16 Декрету.
Проте, пунктом 2 статті 16 Декрету встановлено, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.
Відповідач в касаційній скарзі не навів жодного доводу щодо правомірності нарахування штрафних санкцій на підставі пункту 2 статті 16 Декрету саме податковим органом.
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що рішення прийнято відповідачем поза межами, наданих йому повноважень, а тому є таким, що не ґрунтується на нормах закону, оскільки саме Національний банк України є уповноваженим суб`єктом, який наділений правом застосування штрафних санкцій за дане порушення.
Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено. 
Згідно з ч. 1    ст. 350 КАС України    суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. ст.    341,    345,    349,    350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Ізмаїльської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення.
2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року    у справі № 815/5009/15  залишити в силі.
           3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва ,
С.С. Пасічник 
Судді Верховного Суду