Постанова
Іменем України 
 
18 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 754/8737/16-ц
 
провадження № 61-34596 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В.,                              Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»;
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня                             2017 року у складі судді Таран Н. Г. та ухвалу апеляційного суду м. Києва                      від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є.,                               Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму заборгованості у розмірі 812 785 грн                      06 коп., що виникла за договором про іпотечний кредит від 23 лютого                       2007 року № 41/06-W, , право вимоги за яким було відступлено публічним акціонерним товариством «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний Комерційний Промислово-Інвестиційний банк») на підставі договору-відступлення прав вимоги                                 від 17 грудня 2012 року.
 
У виконавчому написі нотаріуса вказано, що заборгованість, яка виникла унаслідок невиконання позичальником умов договору про іпотечний кредит за період з 31 травня 2015 року по 18 вересня 2015 року, становить: заборгованість за кредитом у розмірі 779 626 грн 58 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 30 158 грн 48 коп.; сума сплати, яка здійснена ПАТ «Альфа Банк» за вчинення виконавчого напису у розмірі 3 тис. грн, що разом становить загальну суму заборгованості у розмірі 779 626 грн 58 коп.
 
Вважав, що нотаріальна дія щодо вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам чинного законодавства, а виконавчий напис піддягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, унаслідок чого порушив його право на добровільне виконання вимог в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором та статтями 7, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку».
 
Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати вказаний вище виконавчий напис нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А., вчинений 22 листопада 2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 16113, про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» у розмірі 812 785 грн 06 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у виконавчому написі приватний нотаріус посилався на договір про іпотечний кредит від 23 лютого 2007 року № 41/06-W, проте між позивачем та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про іпотечний кредит від 03 березня 2007 року                               № 41/06-W. 
Приватним нотаріусом порушено пункт 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, відповідно до якого нотаріус вчиняє виконавчі написи після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Докази того, що позивач отримав письмову вимогу про усунення порушень відсутні. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що у виконавчому написі приватний нотаріус посилався на договір про іпотечний кредит від 23 лютого 2007 року № 41/06-W, проте між позивачем та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про іпотечний кредит                                           від 03 березня 2007 року № 41/06-W. 
Приватним нотаріусом порушено пункт 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, відповідно до якого нотаріус вчиняє виконавчі написи після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Докази того, що позивач отримав письмову вимогу про усунення порушень відсутні. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу,                    в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року касаційне провадження                             у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 754/8737/16-ц з Деснянського районного суду м. Києва. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 08 квітня 2015 року на адресу позивача було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користуванням кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань зі строком погашення зазначеної заборгованості протягом                          30 (тридцяти) днів з дати направлення вимоги. Вимогу про дострокове повернення кредиту позивачем перед ПАТ «Альфа-Банк» не виконано,                                 а заборгованість за договором про іпотечний кредит не погашено, у зв`язку з чим ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
03 березня 2007 року між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») було укладено договір про іпотечний кредит № 41/06-W, відповідно до умов якого відповідачем було надано позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 100 тис. доларів США зі сплатою 11% річних строком до 07 березня        2027 року.
 
Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором про іпотечний кредит 13 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»  було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
 
Умовами вказаного договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса.
 
Судом також встановлено, що 17 грудня 2012 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до вимог якого ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило право вимоги за договором про іпотечний кредит від 03 березня 2007 року                           № 41/06-W.
 
22 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуЧуловським В. А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16113, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача (відповідача) за кредитним договором від 23 лютого 2007 року № 41/06W, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 779 626 грн 58 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 30 158 грн 48 коп.; плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 3 тис. грн.
 
Загальна сума заборгованості складала 812 785 грн 06 коп. Період часу, за який була нарахована зазначена сума заборгованості, визначено з 31 травня 2015 року по 18 вересня 2015 року.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 18  ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.
 
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік).
 
У пункті 1 вказаного Переліку визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчена угода;                                         б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.
 
Відповідно до підпунктів 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком.
Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.
Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
 
Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.
 
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
 
Згідно з пунктом 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед сгягувачем. 
 
Так, згідно з Переліком для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 
Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що у виконавчому написі приватний нотаріус посилався на договір про іпотечний кредит від 23 лютого 2007 року                                       № 41/06-W, проте між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про іпотечний кредит від 03 березня 2007 року № 41/06-W. 
Приватним нотаріусом порушено пункт 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, відповідно до якого нотаріус вчиняє виконавчі написи після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Докази того, що позивач отримав письмову вимогу про усунення порушень відсутні.
 
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»  залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня  2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь
 
Н. Ю. Сакара