ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1018/20 Справа № 212/6010/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2019  року , ухваленого суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 08 липня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В мотивування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16.05.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений та надав згоду на те, що Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом у Анкеті-Заяві від 16.05.2015 року.
АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. Відповідач не в повному обсязі здійснював погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.06.2018 року становить 61963,13 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором б/н від 16.05.2015 року в сумі 58 536,31  грн., яка станом на 20.06.2018 року складається з: 9732,62 гривень - заборгованість за кредитом; 28373,07 грн.– заборгованість по процентам за користування кредитом; 20430,62 грн. – пеня, 1762 – витрати зі сплати судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про стягнення з відповідача заборгованість в сумі 47897,11 грн. В мотивування доводів апеляційної скарги відповідач зауважує, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування положення ч.3 ст.551 ЦК України для зменшення розміру пені з 20430,62 грн. до 9732,62 грн. 
У письмових поясненнях, наданих суду 29 жовтня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» просить розгляд справи проводити в межах доводів апеляційної скарги та зауважує, що розмір збитків становить 28000 грн., а стягнутий розмір пені складає 20000 грн., тому відсутні підстави для її зменшення.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідь судді – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні стягненню з відповідача суми нарахованих штрафів, стягнув заборгованість за кредитом, відсотками та пеню. 
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 20430,62 грн., просить суд зменшити її до 9732,62 грн. заборгованості за кредитом. 
В іншій частині задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 9732,62 грн., відсотків в сумі 28373,07 грн., рішення суду першої інстанції не оскаржується. Також не оскаржується рішення суду в частині відмови АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів, тому у відповідності до вимог ст.367 ЦПК України не переглядається.
Судом встановлено, що із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 16 травня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н від 16.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_1 , отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.  
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором станом на 20.06.2018 року виникла заборгованість в сумі 61963,13 грн. Вказана заборгованість складається із: тіло кредиту 9732,62 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 28373,07 грн., нараховано пені 20430,62 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 2926,82 грн. (а.с.4-7).
Колегія суддів, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку, погоджується, із визначеною судом першої інстанції сумою заборгованості ОСОБА_1 станом на 20.06.2018 року за кредитним договором тіло кредиту 9732,62 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 28373,07 грн. (а.с.4-7).
Між сторонами виник спір щодо належноговиконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
За умовами укладеного договору, положення п.п. 1.1.5.21, 1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.
Колегією суддів перевірено, що станом на 20.06.2018 року у відповідача утворилась заборгованість за пенею в сумі 20430,62 грн.
Спір між сторонами виник щодо можливості застосування до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що суд не звернули увагу на той факт, що розмір нарахованої пені більше розміру заборгованості, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Згідно з ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 з приводу частини третьої статті 551 ЦК з урахуванням положень статті 3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав висловив правову позицію, яка полягала в тому, що суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Загальний розмір збитків, які поніс Банк, дорівнює загальному розміру заборгованості за кредитним договором в даній справі становить 38105,69 грн, який складається із заборгованості за кредитом та відсотками. Проте, розмір нарахованої пені – 20430,62 грн, не перевищує розміру збитків, понесених кредитором внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем умов кредитного договору, а тому суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 16 січня 2020 року. 

Головуючий:

Судді: