ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003047 пров. № 857/12310/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Бруновської Н.В., Матковської З.М., 
з участю секретаря судового засідання          Омеляновської Л.В.,
представника позивача                              Наконечної О.-А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.003047 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сакалош В.М. в м. Львові Львівської області 24.09.2019 року згідно з протоколом судового засідання о 13:25 год., повний текст судового рішення складено 30.09.2019), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі – ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 29 травня 2019 року № ЛВ2679/1553/АФ/ФС-2.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що під час проведення перевірки та винесення оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень, встановлених законодавством. Зазначає, що в ході інспекційного відвідування, на усну вимогу інспектора, позивачем надані копії документів, ведення яких передбачене законодавством про працю. Тобто не зважаючи на те, що перевірка розпочалася без повідомлення ФОП ОСОБА_1 , він був вправі відмовитися від надання будь-яких документів, скористатися правом про недопуск до проведення перевірки. У зв`язку з відсутністю можливості особистого вручення примірника акта та припису такі були складені у трьох примірниках та надіслані позивачу листом з описом документів та повідомленням про вручення. Щодо покликань позивача про проведення ним індексації у наступному періоді, то така інформація інспекторам праці під час проведення інспекційного відвідування не надавалась. Також зазначає, що оскаржувана постанова винесена правомірно, оскільки під час проведення перевірки, а саме при огляді відомостей нарахування заробітної плати за листопад 2018 року встановлено, що індексація заробітної плати позивачем не нараховувалась та не виплачувалась працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач не заперечує факт допущення вищевказаного порушення, обґрунтовуючи даний факт тим, що індексація заробітної плати виплачена.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване судове рішення без змін. 
У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання наказу ГУ Держпраці у Львівській області № 007-П та листів Сихівського ВП ГУНП у Львівській області видано направлення для проведення інспекційного відвідування від 03.05.2019 № 100 у ФОП ОСОБА_1 .
На підставі направлення, головним державними інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м. Львові Макаром В.А., у період з 06.05.2019 по 07.05.2019 було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.
За результатами проведення інспекційного відвідування, 07.05.2019 складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ 2679/155АВ. В ході перевірки виявлено ряд порушень, відображених в акті, серед яких зокрема порушення ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю (далі – КЗпП України), ст. 33 Закону України «Про оплату праці». А саме: в ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що підприємцем не забезпечено проведення нарахування та виплату індексації грошових доходів працівників за листопад-грудень 2018 року, що підтверджується встановленням працівникам посадових окладів з 04.01.2018 в розмірі 3800 грн. за посадою приймальник склотари ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) та відповідно до відомостей нарахування та виплати заробітної плати за листопад-грудень 2018 року.
Як зазначено в акті, у зв`язку з неможливістю особистого вручення два примірники акта направлено об`єкту відвідування для підпису рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення 7900601390767.
07.05.2019 інспектором праці Макаром В.А. винесено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ2679/1553/АВ/П, яким встановлено строк на усунення виявлених порушень до 17.05.2019.
Першим заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛВ2679/1553/АВ/ТР/МГ/ІП, яким на підставі акту призначено до розгляду справу про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 на 29.05.2019.
20.05.2019 складено виклик на розгляд справи ОСОБА_1 №319/2/11-39.
29.05.2019 першим заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області винесено постанову № ЛВ2679/1553/АВ/ФС про накладення штрафу уповноваженими особами. Згідно даної постанови на ФОП ОСОБА_1 за порушення ч. 6 ст. 95 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про оплату праці» накладено штраф у розмірі 83460 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем штраф накладено за те, що позивачем не забезпечено нарахування та виплату індексації, тоді як фактично позивачем були порушені встановлені строки нарахування та виплати індексації.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 259 КзПП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 № 295  (далі - Порядок № 295, втратив чинність з 14.05.2019 року, був чинним на час проведення перевірки позивача).
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 ( далі - Порядок № 509).
Пунктами 27, 28 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.
Відповідно до з абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення»).
Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078) визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до п. 1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Згідно з абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Частиною 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.
Відтак, невиплата індексації заробітної плати, за наявністю підстав, є порушенням статті 95 КЗпП України та, відповідно, мінімальних державних гарантій в оплаті праці.
На відміну від невиплати індексації заробітної плати несвоєчасна виплата такої індексації є порушенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації, а відтак, не підпадає під визначення мінімальних державних гарантій в оплаті праці, в розумінні ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та належить до категорії інших порушень.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату проведення перевірки та винесення постанови про накладення штрафу позивачем було проведено індексацію грошових доходів працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи розрахунково-платіжною відомістю по заробітній платі за квітень 2019 року.
З огляду на викладене, у разі навіть несвоєчасної, але виплати сум індексації грошових доходів громадян та грошової компенсації при звільненні, підстави для застосування штрафних санкцій за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці відсутні, оскільки в даному випадку фактично позивач такі гарантії в частині обов`язкової виплати заробітної плати дотримані.
Проте штраф на позивача накладено за незабезпечення нарахування та виплати індексації, тоді як єдиною підставою могло бути порушення пов`язане із порушенням встановлених строків нарахування та виплати індексації, яке позивачем не заперечується.
Посилання відповідача на практику Верховного Суду, яка, на його думку, спростовує висновки суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зазначені апелянтом рішення Верховного Суду стосуються інших обставин і не можуть бути застосовані до правовідносин, встановлених у справі, що розглядається.
Суд апеляційної інстанції також погоджується з порушенням процедури притягнення позивача до відповідальності, оскільки всупереч вимог пунктів 26, 27 Порядку № 295 відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи та акта про відмову від підпису у разі не повернення підписаного примірника акту та припису.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2019 року у справі № 1.380.2019.003047 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 13.02.2020