Постанова  
Іменем України
 
11 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 294/1654/15-ц
провадження № 61-3083св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 27 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11322895000, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 38 300,00 доларів США, зі сплатою 11,9 процентів річних за користування кредитними коштами, шляхом сплати 27 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 415,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 27 березня 2029 року. 
 
На забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором, 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладені договори поруки № 11322895000/п1, № 11322895000/п2, № 11322895000/п3, за умовами яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 27 березня 2008 року.
 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 25 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 35 891,79 доларів США, з яких: 32 899,93 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2 991,86 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, а також пеня у розмірі 
20 536,22 грн, з яких: 5 218,53 грн - пеня за прострочення сплати тіла кредиту, 15 317,69 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом, а тому ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з позичальника та кожного поручителя заборгованість за кредитним договором у розмірі 
35 891,79 доларів США та 20 536,22 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 серпня 
2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 у зв`язку з його смертю. 
 
Заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області 
від 14 серпня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27 березня 2008 року в розмірі 35 891,79 доларів США, та пеню у розмірі 
20 536,22 грн.
 
У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 відмовлено. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25 листопада 2015 року становить 
35 891,79 доларів США та 20 536,22 грн, а тому позовні вимоги банку до ОСОБА_1 про стягнення зазначеної заборгованості, є обґрунтованими. Оскільки з 28 березня 2009 року банк збільшив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, з 11,9 процентів річних до 23,8 процентів річних, за відсутності згоди поручителів на збільшення основного зобов`язання, суд посилаючись на положення частини першої статті 559 ЦК України вважав, що порука поручителів є припиненою.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, заочне рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог з інших правових підстав. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів, не звернув увагу на те, що умовами кредитного договору сторони передбачили можливість банку у разі прострочення сплати чергових платежів за кредитом автоматично нараховувати проценти у розмірі, збільшеному вдвічі від ставки 11,9 процентів річних. У разі дотримання графіку погашення кредиту процентна ставка нараховується у розмірі 11,9 процентів річних. Отже, нарахування підвищеної процентної ставки не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, яка призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки є мірою відповідальності за прострочення виконання кредитного зобов`язання передбаченою умовами договору, а тому висновок суду першої інстанції про припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителів, є помилковим.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з інших підстав, апеляційний суд вказав, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Ураховуючи, що банк не надав розрахунок заборгованості за кредитним договором в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
 
Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги
 
У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ПАТ «УкрСиббанк», у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року та передати справу на новий розгляд суду апеляційної інстанції. 
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів, неправильно застосував положення частини четвертої статті 559 ЦК України, зокрема судом не було встановлено чи відбулася зміна строку виконання основного зобов`язання, коли почався перебіг шестимісячного строку на пред`явлення вимог до поручителів та чи пропущений такий строк станом на дату звернення банку з позовом до суду. Крім того, суд не вказав, за який період та на яку суму порука припинена, та не надав оцінки наявним у матеріалах справи довідкам-розрахункам заборгованості за кредитним договором станом на 25 листопада 2015 року, які визначають заборгованість за кожним видом її складової (заборгованість за тілом кредиту, процентами, пені) у хронологічному порядку, щомісячно, з відображенням дати нарахування та дати погашення заборгованості, оскільки наявність детального розрахунку надає суду можливість надати оцінку періодам виникнення заборгованості та самостійно визначити її розмір. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 вересня 2019 року у справі 521/19435/14-ц.    
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року 
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права в частині задоволення позовних вимог банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому рішення апеляційного суду в цій частині у касаційному порядку не переглядається.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11322895000, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 38 300,00 доларів США, зі сплатою 11,9 процентів річних за користування кредитними коштами, шляхом сплати 27 числа кожного місяця ануїтетних платежів у розмірі 415,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 27 березня 2029 року. 
 
На забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором, 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договори поруки № 11322895000/п1, № 11322895000/п2, № 11322895000/п3, за умовами яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 27 березня 2008 року № 11322895000 у повному обсязі.
 
28 серпня 2015 року банк направив на адреси відповідачів вимогу про дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом 
№ 30-11/28318, № 30-11/28319, № 30-11/28320, відповідно до яких вимагав протягом 31 календарного дня з моменту її отримання повернути прострочену заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2008 року у розмірі 
2 973,57 доларів США. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 дня з дати її направлення, банк вимагатиме дострокового повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом у розмірі 35 138,42 доларів США.   
 
Відповідно до наданого ПАТ «УкрСиббанк» розрахунку, заборгованість за кредитним договором станом на 25 листопада 2015 року становить 
35 891,79 доларів США, з яких: 32 899,93 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2 991,86 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, а також пеня у розмірі 20 536,22 грн, з яких: 5 218,53 грн - пеня за прострочення сплати тіла кредиту, 15 317,69 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
 
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
 
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
 
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
 
Договорами поруки від 27 березня 2008 року № 11322895000/п1, 
№ 11322895000/п2, укладеними з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не встановлений строк, після настання якого порука припиняється, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що в цьому випадку підлягає застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
 
У разі, якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, а договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги поручителю (шляхом пред`явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного у вимозі кредитора. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв`язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі частини четвертої статті 559 ЦК України.
 
З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. 
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
 
Сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 27 березня 2029 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням ануїтетних платежів у розмірі 415,00 доларів США щомісяця до 27 числа кожного календарного місяця строку кредитування для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом.
 
Ануїтетні платежі - це регулярні щомісячні або щоквартальні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме основного боргу і процентів, розраховуються таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов`язання позичальником заборгованість повністю погашається.
 
Згідно з довідкою - розрахунком заборгованості за кредитним договором 
від 25 листопада 2015 року, останній платіж за тілом кредиту сплачений 
27 листопада 2014 року у розмірі 87,87 доларів США, а зі сплати процентів за користування кредитом - 04 листопада 2015 року у розмірі 200,00 доларів США (сплата процентів здійснювалася не систематично, у зв`язку з чим станом на 25 листопада 2015 року заборгованість складала 2 991,86 доларів США). Банк звернувся до суду із зазначеним позовом 07 грудня 2015 року.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходив з того, що банк не надав розрахунок заборгованості за кредитним договором в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212?215 ЦПК України 2004 року, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, із яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що його підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Апеляційний суд не звернув увагу та не перевірив надану позивачем довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 25 листопада 2015 року, якою визначено заборгованість за кожним видом її складової (заборгованість за тілом кредиту та процентами, пені) в хронологічному порядку, щомісячно, з відображенням дати нарахування та дати погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, яким передбачено погашення кредитної заборгованості ануїтентними платежами у розмірі 
415,00 доларів США щомісяця, а тому апеляційний суд не був позбавлений можливості здійснити прості математичні розрахунки з метою визначення розміру заборгованості у межах строку дії поруки. Зазначене свідчить про те, що наведена судом підстава відмови у задоволенні позову - відсутність наданого позивачем розрахунку заборгованості є необґрунтованою. 
 
Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою та не надав належної оцінки вимозі ПАТ «УкрСиббанк» про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами від 28 серпня 2015 року, не встановив, коли зазначена вимога була отримана позичальником і поручителями, коли настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, не з`ясував момент, з якого повинен був обраховуватися строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум та відповідно, чи є чинною порука, оскільки у разі пред`явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов`язання (чи частини зобов`язання) у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Наведене свідчить, що висновки апеляційного суду про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителів не можна вважати обгрунтованими, оскільки без з`ясування зазначених обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, не можна ухвалити законне та правильне рішення по суті на виконання завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ з метою ефективного захисту порушених прав.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
В силу визначених статтею 400 ЦПК України повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить встановлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.
 
Постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков 
                                                                                                        А. С. Олійник
Г. І. Усик
В. В. Яремко