ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2020 року 
Київ
справа №554/5119/16-а
адміністративне провадження №К/9901/33409/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 
про зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2016 року (прийняту у складі головуючого судді Антонова С.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Подобайло З.Г., суддів Григорова А.М., Тацій Л.В.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
30 червня 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій, після зміни позовних вимог, просив суд: 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити заборгованість з врахованого окладу викладача начальних закладів 3-4 рівні акредитації в розмірі 1250 грн в перерахунок пенсії та збільшених обчислених усіх відповідних за законом складових із зазначеного посадового окладу на користь ОСОБА_1 по недоплаченій йому пенсії за період з 1 вересня 2008 року до 30 грудня 2013 року за перерахунком пенсії відповідно із зобов`язаннями постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 5 травня 2010 року та врахувати посадовий оклад викладача в розмірі 1250 грн навчальних закладів 3-4 рівня акредитації, в його перерахунок пенсії, обчислити всі складові із зазначеного посадового окладу перерахунку пенсії, перерахувати її і провести виплату недоплаченої суми пенсії на користь ОСОБА_1 , починаючи з 30 грудня 2013 року на підставі наказу Міністерства оборони України від 27 листопада 2013 року №814 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України)», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12 грудня 2013 року за №2100/24632; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати протягом місяця з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, що передбачено статтею 267 КАС України; 
присудити судові витрати, сплачені позивачем в розмірі 561,50 грн за подання позовної заяви, згідно зі статтею 94 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути зазначену суму на пенсійний рахунок ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 3 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФП61836 від 22 травня 2012 року окладу викладача у розмірі 1250 гривень, а також надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, надбавки за таємність, премії з 30 грудня 2015 року та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум. Позовні вимоги в іншій частині залишено без розгляду.
Постановляючи зазначене рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії з врахуванням посадового окладу у розмірі 1250 грн, тому дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням зазначеного у довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФП61836 від 22 травня 2012 року окладу викладача у розмірі 1250 грн, а також надбавки за вислугу років, надбавки за виконання особливо важливих завдань, надбавки за таємність, премії з 30 грудня 2015 року та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині, а саме за період з 1 вересня 2008 року по 30 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишені судами без розгляду у відповідності до частини першої статті 100 КАС України.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині залишення позову без розгляду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині залишення позову без розгляду, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди першої та апеляційної інстанції невірно застосували до спірних відносин положення статей 99, 100 КАС України, зокрема, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на судові рішення, які набрали законної сили і в яких вирішувалися питання щодо права позивача на перерахунок пенсії, крім того судами не була встановлена вина відповідачів щодо вчасності перерахунку пенсії за спірний період. У зв`язку із цим, позивач вважає, що суди попередніх інстанцій безпідставно залишили без розгляду позовні вимоги за період з 1 вересня 2008 року по 30 грудня 2015 року.
Позиція інших учасників справи
7 квітня 2017 року до суду надійшли заперечення ІНФОРМАЦІЯ_1 на касаційну скаргу, в яких зазначається, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів – без змін.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Касаційна скарга надійшла до суду 9 лютого 2017 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №554/5119/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня  2017  року, далі – КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 29 січня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №554/5119/16-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 30 січня 2020 року.
Позивачем в касаційній скарзі заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, в задоволенні якого було відмовлено ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що відповідно до наказу начальника Генерального штабу – Першого заступника Міністра оборони України №23 від 20 березня 1996 року ОСОБА_1 , колишнього викладача кафедри (матеріальної частини та експлуатації зенітно-пушечних ракетних комплексів і зенітних установок) звільнено з військової служби у запас за пунктом 65 підпункту «б» (за віком).
Згідно з перерахунком пенсії ОСОБА_1 встановлено, що пенсія позивача за вислугу років перерахована з 1 січня 2013 року із сум грошового забезпечення і становить: посадовий оклад – 1150,00 грн; оклад за військове звання – 130,00 грн; процентна надбавка за вислугу років – 448,00 грн; робота з таємними виробами, носіями, док. 15% - 172,50 грн; надбавка за особливо важливі завдання 50 % - 864,00 грн; премія 10% - 155,00 грн; всього – 2879,50 грн.
Відповідно до листа військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» станом на 1 квітня 2012 року складена та подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. Станом на 1 квітня 2012 року грошове забезпечення ОСОБА_1 становить: посадовий оклад – 1250,00 грн, оклад за військове звання – 130,00 грн; надбавка за вислугу років 40% - 552,00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 966,00 грн; надбавка за таємність 15% - 187,50 грн; премія 90 % - 1125,00 грн. Всього грошове забезпечення – 4210,50 грн.
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 5 травня 2010 року у справі №2-а-271/10, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 3 листопада 2010 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2014 року, позов ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України, Головного Управління Пенсійного Фонду України у Полтавській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа – Міноборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково: зобов`язано Головне Управління Пенсійного Фонду України у Полтавській області скласти список встановленої форми та надати його до ІНФОРМАЦІЯ_1 для видачі довідки ОСОБА_1 про розмір його грошового забезпечення для перерахунку пенсії з визначенням посадового окладу викладача військового навчального закладу ЗСУ 3-4 акредитації та одержати перераховані документи про новий розмір пенсії; визнано неправомірними дії Головне Управління Пенсійного Фонду України у Полтавській області та ІНФОРМАЦІЯ_1 у частині відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до вимог постанови КМУ №1294 від 7 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу»; зобов`язано Полтавський обласний військовий комісаріат виготовити для перерахунку пенсії ОСОБА_1 довідку про розмір його грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу викладача військового навчального закладу ЗСУ 3-4 рівня акредитації.
Задля примусового виконання вищевказаного рішення ОСОБА_1 виконавчого листа не отримував та вказане рішення у добровільному порядку відповідачами виконано не було.
Однак, на запит ОСОБА_1 . Полтавським обласним військовим комісаріатом було надано відповідь від 7 липня 2012 року за № ФП-61836/916 із зазначенням інформації про те, що станом на 1 квітня 2012 року грошове забезпечення ОСОБА_1 включає в себе посадовий оклад у розмірі 1250 грн.
На звернення ОСОБА_1 військовим комісаріатом 5 червня 2012 року було надано відповідь, у якій йдеться про те, що Полтавським ОВК на виконання саме постанови КМУ №355 від 23 квітня 2012 року будуть складатись та подаватись до Головного Управління Пенсійного Фонду України у Полтавській області довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанції доводів учасників справи
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Октябрського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2016 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року відповідають не повністю, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є частково прийнятні з огляду на наступне.
Як вбачається із змісту касаційної скарги, позивач погоджується із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог, однак вважає зазначені рішення незаконним та необґрунтованими в частині залишення позовних вимог без розгляду.
Враховуючи зазначене та виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, постанова Октябрського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2016 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року будуть переглядатися судом лише в частині залишення позовної заяви без розгляд за період з 1 вересня 2008 року по 30 грудня 2015 року.
Залишаючи позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій, виходили з того, що позивачем пропущено строк, визначений частиною першої статті 99 КАС України для звернення до суду з адміністративним позовом. 
Суд касаційної інстанції вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування у цій справі строку звернення до суду, виходячи з наступного.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Основний Закон України також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий же обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.
Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Системний аналіз зазначеного вище законодавства дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Аналогічна правова позиція стосовно застосування процесуального строку у спорах, пов`язаних із правом особи на соціальний захист, викладена у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, від 9 липня 2019 року у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).
За таких обставин, колегія суддів не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України (статтею 99 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.
В той же час судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено питання правомірності дій відповідачів у контексті перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 1 вересня 2008 року по 30 грудня 2015 року з врахуванням рішення суду у справі №2-а-271/10, яке набрало законної сили.
У зв`язку із цим, позовні вимоги в частині, залишеній без розгляду, слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
В пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волошин проти України" (№15853/08) та пункті 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бацаніна проти Росії" (№3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.
Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.
Крім цього у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі "Бендерський проти України" (№ 22750/02)  вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (… ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною першою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали судом першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають частковому скасуванню, а касаційна скарга - частковому задоволенню.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 354, 355, 356, 359 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 1 вересня 2008 року по 30 грудня 2015 року, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В іншій частині постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 3 листопада 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року у справі №554/5119/16-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                            І.В. Желєзний 
                                                                                          Н.В. Коваленко