Ухвала
Іменем України
      
17 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-421/2012
провадження № 61-21464ск19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, встановлення постійного земельного сервітуту, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, про стягнення грошових сум,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв. м, з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А. О., зареєстрований реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме: право ОСОБА_2 на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить ОСОБА_2 і розташований за адресою: АДРЕСА_1 , із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи з розміру даної земельної ділянки. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року у даній справі.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що вже є ухвала апеляційного суду, якою апеляційну скаргу          ОСОБА_1 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та направити справу до іншого апеляційного суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2019 року касаційну скаргу             ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення наявних у ній недоліків.
 
У січні 2020 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла уточнена касаційна скарга разом з її копіями та доданими до неї матеріалами.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 лютого 2020 року передано судді Кузнєцову В. О.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, яким вирішено питання про права та обов`язки її батька  ОСОБА_3 , у квітні 2019 року вона звернулася як його дочка та єдина спадкоємиця. Вважає висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження передчасним та помилковим, оскільки раніше з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції вона зверталася як учасник справи, а в даному випадку - як спадкоємець померлого батька. Посилається на те, що необґрунтована відмова у відкритті апеляційного та касаційного провадження є незаконною перешкодою у доступі до правосуддя.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку. 
У відповідності до пункту 3 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року вже було предметом апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи наявність ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України,дійшов обґрунтованого висновку щодо наслідків розгляду повторно поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги на одне й те саме судове рішення.
Посилання заявника на те, що апеляційна скарга у квітні 2019 року подана нею як спадкоємцем ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції визнав безпідставними, оскільки на час ухвалення рішення суду першої інстанції від 20 листопада 2012 року ОСОБА_1 вже була залучена до участі у справі як правонаступник відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 14 жовтня 2010 року. Таким чином, оскаржуючи рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року в апеляційному порядку у січні 2013 року, ОСОБА_1 вже реалізувала своє право на його апеляційне оскарження.
Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain»).
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд обмежив право заявника на судовий захист є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції діяв відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України, в межах наданих йому повноважень. Неодноразове оскарження ОСОБА_1 рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року в апеляційному порядку з одних і тих же підстав свідчить про зловживання нею процесуальними правами.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українив редакції, чинній на час звернення до суду касаційної інстанції, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.
Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, встановлення постійного земельного сервітуту, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, про стягнення грошових сум.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. С. Жданова
 
                                                                                                                    В. М. Ігнатенко