справа №755/2265/19                                   головуючий у суді І інстанції Виниченко Л.М. 
провадження № 22-ц/824/1745/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.          

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
29 січня 2020 року                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Державної іпотечної установи про визнання іпотечного договору припиненим та зняття іпотеки і заборони на відчуження, - 
В С Т А Н О В И В: 
 
У лютому 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати припиненим іпотечний договір від 12 листопада 2004 року, укладений між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2332; зняти (вилучити запис) заборону відчуження нерухомого майна з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивача, накладену на двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 44,40 кв.м., житловою - 29,50 кв.м., реєстраційний номер обтяження: 1467443, зареєстрований 12 листопада 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. на підставі іпотечного договору від 12 листопада 2004 року, що зареєстровано в реєстрі за № 2333; зняти (вилучити запис) про іпотеку нерухомого майна з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладеної на зазначену квартиру, реєстраційний номер обтяження: 1482003, що зареєстровано 18 листопада 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. на підставі іпотечного договору від 12 листопада 2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 2333.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір про видачу кредитних ресурсів в сумі 20 000 доларів США з процентною ставкою 12 % річних. За додатковою угодою № 3 до кредитного договору від 26 червня 2009 року банком збільшено розмір процентної ставки до 16 % річних. Кредит надавався для придбання квартири АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 листопада 2004 року між банком та позивачем укладено іпотечний договір, предметом якого є вищезазначена квартира. Приватним нотаріусом Меліховою О.В. накладена заборона відчуження квартири до припинення іпотечного договору. 18 вересня 2009 року були внесені зміни та доповнення до іпотечного договору. 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Це призвело до набрання чинності 17 вересня 2015 року договору відступлення права вимоги, укладеного 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та банком, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив, а Державна іпотечна установа набула всіх прав вимоги за іпотечними договорами, в тому числі, по іпотечному кредиту позивача. Договором відступлення права вимоги передбачено обов`язок первісного кредитора у разі отримання грошових коштів від боржника в рахунок виконання зобов`язань за договорами перерахувати такі грошові кошти на рахунок нового кредитора, а також первісний кредитор зобов`язаний внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані про обтяження предметів іпотеки за договорами іпотеки. Отже, боржник може сплачувати грошові кошти на погашення кредиту на рахунок банку первісного кредитора. Позивач зазначає, що відповідачами порушені норми ст. 17, 24 Закону України «Про іпотеку», так як станом на 24 січня 2018 року не проведено державну реєстрацію іпотечного майна, іпотекодержателем є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а не Державна іпотечна установа, до якої перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договором. 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 зверталася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» для з`ясування правомірності вимог Державної іпотечної установи щодо сплати останній заборгованості за кредитним договором та просила надати довідку про поточний стан її заборгованості за кредитом. На цей запит позивач отримала відповідь з інформацією про те, що повідомлення Державної іпотечної установи є наслідком неузгодження дій останньої з банком, які наразі оскаржуються банком. 30 червня 2016 року ОСОБА_1 погасила заборгованість за кредитним договором, в тому числі, основне зобов`язання, проценти за користування кредитом та 07 листопада 2017 року нею сплачено пеню. У зв`язку з цим, відповідно до п. 17 Іпотечного договору та ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір припинив свою дію. Наявні між відповідачами спори щодо неперерахування ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» сплачених позивачем грошових коштів на виконання кредитного договору Державній іпотечній установі жодним чином не повинні впливати на факт припинення укладених з нею кредитного та іпотечних договорів і не є перешкодою для припинення іпотеки та виключення записів про обтяження та про іпотеку.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, викладені у позовній заяві та зазначає, що 30 червня 2016 року позивач повністю погасила заборгованість за кредитним договором, у тому числі основне зобов`язання, сплачено проценти за користування кредитом та 07 листопада 2017 року сплатила пеню, що була нарахована за кредитним договором. У зв`язку з цим, іпотечний договір припинив свою дію, а тому з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути виключено запис про іпотеку та обтяження, що накладені на підставі іпотечного договору на предмет іпотеки. Суд належним чином не оцінив повідомлення Державної іпотечної установи, в якому відображена альтернатива сплати заборгованості за кредитним договором позивачем як на рахунки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», так і на рахунки Державної іпотечної установи до моменту закінчення проведення звірки залишків між банком та установою за кредитними договорами. З моменту отримання листа Державної іпотечної установи від 18 березня 2016 року по сьогоднішній день позивач не отримувала жодного листа від відповідачів про закінчення проведення звірки залишків за кредитними договорами між ними. У матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення звірки за кредитними договорами між відповідачами. У листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29 грудня 2018 року зазначено, що банком підтверджується здійснення платежів ОСОБА_1 для повного погашення на виконання зобов`язань згідно кредитного договору та відсутністю іншої неоплаченої заборгованості за договором. Державна іпотечна установа сама підтвердила факт сплати позивачем основного боргу та процентів. Відповідачем не надано доказів наявності у позивача непогашеної суми заборгованості. У своїх листах Державна іпотечна установа неодноразово відмовляла ОСОБА_1 у наданні довідки про погашення заборгованості та у знятті обтяження та іпотеки з предмета іпотеки, мотивуючи це тим, що банк ухиляється від виконання прийнятих на себе зобов`язань щодо перерахування коштів на рахунки Державної іпотечної установи. Спори, які виникають між відповідачами та невиконання зобов`язань, які виникають у них за договором відступлення права вимоги порушують право власності позивача. Ці спори не є підставою для відмови у припиненні іпотечного договору та у знятті записів обтяження та іпотеки. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, так як всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна іпотечна установа зазначає, що вона набула право на нарахування процентів за користування кредитними коштами, починаючи з 17 вересня 2015 року. Після отримання повідомлення Державної іпотечної установи про набуття останньою прав вимоги за кредитним договором позивач продовжував виконувати зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», тобто, неналежному кредитору. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не являвся уповноваженою особою Державної іпотечної установи в контексті ст. 527 ЦК України. За таких обставин, твердження позивача про те, що сплативши заборгованість за кредитним договором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», вона повністю виконала зобов`язання за таким кредитним договором, а, отже, іпотечний договір припинився, є безпідставними.        
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 18 жовтня 2004 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 125-04-И, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США з кінцевим терміном його повернення до 18 жовтня 2019 року та сплатою процентної ставки 12 % річних у перший рік дії договору. Подальший розмір процентної ставки підлягав щорічному перегляду згідно умов п. 4.7 договору, розмір щомісячного платежу встановлено 240,03 доларів США (а.с.19-21, Т.1).
Додатковою угодою від 20 травня 2005 року до кредитного договору визначено сплату процентної ставки 10 % річних (а.с.22, Т.1).
Додатковою угодою № 2 від 01 лютого 2007 року до кредитного договору встановлено процентну ставку 8 % річних та щомісячний ануїтетний платіж 101,74 доларів США (а.с.23, Т.1).
Додатковою угодою № 3 від 26 червня 2009 року до кредитного договору визначено з 01 жовтня 2009 року процентну ставку 16 % річних та щомісячний ануїтетний платіж 136,25 доларів США (а.с.24, Т.1).
12 листопада 2004 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2332, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25-27, Т.1).
18 вересня 2009 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л., зареєстрований в реєстрі за № 3654, за умовами якого у зв`язку з укладенням додаткової угоди № 3 від 26 червня 2009 року до кредитного договору, пункт 2 іпотечного договору викладено в новій редакції (а.с.28, Т.1).
11 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до умов якого банк відступив, а Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення по ним, вказаними у додатках до цього договору, в тому числі, і за укладеними з ОСОБА_1 правочинами.
Листом № 7570/11/2 від 15 жовтня 2015 року Державна іпотечна установа повідомила ОСОБА_1 про укладення між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, який набрав чинності з 17 вересня 2015 року у зв`язку з прийняттям 17 вересня 2015 року постанови Національного банку України № 612, якою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення до банку тимчасової адміністрації (а.с.30, 35, Т.1).
Вищевказаним листом Державна іпотечна установа проінформувала ОСОБА_1 про те, що з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа є новим кредитором та іпотекодержателем за укладеними між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 кредитним договором № 125-04-И від 18 жовтня 2004 року, іпотечним договором та договорами поруки. З метою дотримання інтересів позичальника та уникнення обставин, що можуть призвести до здійснення Державною іпотечною установою претензійно-позовної роботи необхідно утриматися від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за основним зобов`язанням на рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та звернутися до Державної іпотечної установи для узгодження подальших заходів щодо заборгованості за основним зобов`язанням. Згідно переліку додатків до листа додавались примірники вимоги Державної іпотечної установи до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», договір відступлення прав вимоги та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Зазначений лист Державної іпотечної установи з повідомленням про відступлення прав вимоги ОСОБА_1 отримала 31 жовтня 2015 року (а.с.35, Т.1), після чого 10 листопада 2015 року зверталася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із запитом про надання роз`яснень щодо подальших її дій стосовно правомірності виконання вимог, зазначених у листі Державної іпотечної установи та сплати заборгованості по кредитному договору (а.с.35, Т.1).
На заяву від 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідь від 08 грудня 2015 року, у якій зазначалося про те, що повідомлення від Державної іпотечної установи надійшло внаслідок дій Державної іпотечної установи, що не були узгоджені з тимчасовою адміністрацією в банку та наразі оскаржуються банком. На даний час тимчасовою адміністрацією та Державною іпотечною установою вживаються спільні заходи щодо узгодження взаємної позиції, результати яких будуть повідомлені позичальникам пізніше (а.с.34, Т.1).
Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29 грудня 2018 року про результати розгляду заяв ОСОБА_1 , згідно даних АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підтверджується здійснення платежів позивача для повного погашення на виконання зобов`язань по кредитному договору від 18 жовтня 2004 року та відсутність неоплаченої заборгованості за вказаним договором. На адресу Державної іпотечної установи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було направлено лист про надання згоди на вчинення дій по виключенню з Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно запису про накладення обтяжень на майно, яке виступає забезпеченням за кредитним договором. У зв`язку з переходом права вимог до Державної іпотечної установи, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не має правових підстав для здійснення самостійно заходів, направлених на зняття обтяження (а.с.37-38, Т.1).
На звернення ОСОБА_1 від 05 грудня 2018 року про надання згоди на припинення іпотеки Державна іпотечна установа надавала відповідь від 18 грудня 2018 року, згідно з якою дане питання буде розглянуто після завершення реалізації заходів, передбачених мировою угодою, укладеною між Державною іпотечною установою та АТ «Банк «Фінанси та Кредит», у тому числі, після перерахування банком коштів на поточний рахунок установи в розмірі 92 100 грн. 19 коп., які були сплачені позивачем у погашення заборгованості за кредитним договором, починаючи з 18 вересня 2015 року. Всього за період з 18 вересня 2015 року по 14 грудня 2018 року від ОСОБА_1 на поточні рахунки Державної іпотечної установи надійшла сума у розмірі 25 864 грн., яка зарахована в погашення боргу за кредитом (а.с.36, Т.1).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, відповідачем Державною іпотечною установою не визнається і матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту дострокового і в повному обсязі виконання зобов`язань за кредитним договором, строк дії якого до 18 жовтня 2019 року. Неналежне виконання позичальником основного зобов`язання унеможливлює застосування таких юридичних наслідків, як припинення іпотеки та обтяження за іпотечним договором.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.  
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.
Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Відповідно до вимог абзацу 5, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що вона виконала свої зобов`язання за кредитним договором, а саме погасила заборгованість, в тому числі, по основному зобов`язанню, процентах за користування кредитом та пені. У зв`язку з цим, позивач вважає, що є правові підстави для визнання іпотечного договору припиненим та зняття іпотеки і заборони на відчуження нерухомого майна. 
З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2004 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надало позивачу кредитні кошти та 12 листопада 2004 року між сторонами було укладено іпотечний договір. 11 лютого 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив своє право вимоги, зокрема, за укладеними з ОСОБА_1 правочинами Державній іпотечній установі на підставі договору відступлення права вимоги. Тобто, Державна іпотечна установа набула статусу нового кредитора у зобов`язаннях, які виникли між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позичальником. 
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що вона повністю погасила заборгованість за кредитним договором, у тому числі основне зобов`язання, сплатила проценти за користування кредитом та пеню, що була нарахована за кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за кредитним договором після укладення між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою договору відступлення права вимоги. Кошти були сплачені позивачем на рахунок первісного кредитора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Тобто, судом встановлено факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням позичальником. Цю обставину, як і відсутність у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фінансових та майнових претензій до позичальника банк не оспорював. 
За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулювали Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц).
У відповідності до наданого суду листа Державної іпотечної установи від 18 грудня 2018 року (а.с.36) вирішення питання про надання згоди на припинення іпотеки може бути здійснено після завершення реалізації заходів, передбачених Мировою угодою між Державною іпотечною установою та АТ «Банк Фінанси та кредит», в тому числі перерахування банком на користь ДІУ 92 100 грн. 19 коп., що були сплачені  позивачем  на рахунки банку в погашення заборгованості за кредитним договором.
Згідно наданих суду апеляційної інстанції пояснень представника Державної іпотечної установи остання заперечує проти позову виключно з тих підстав, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не перерахувало отримані від позивача кошти в сумі 92 100 грн. 19 коп. на її рахунок. При цьому, представник Державної іпотечної установи повідомив суд, що будь-якої іншої заборгованості за вказаним кредитним договором, крім оплачених банку 92 100 грн. 19 коп. позивач перед Державною іпотечною установою не має.
У відповідності до п. 3.4.2 договору відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, первісний кредитор зобовязується: у разі отримання грошових коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за договорами, перелік яких зазначений у додатках до цього договору, після набрання чинності пунктом 1.2. цього договору, перерахувати такі грошові кошти на рахунок нового кредитора, відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України» протягом трьох робочих днів з дня отримання таких коштів.
Отже, між банком та Державною іпотечною установою існують договірні відносини, в силу яких сторони узгодили можливість погашення кредитної заборгованості первісному кредитору, та поклали на останнього обов`язок перерахувати отримані кошти на рахунок нового кредитора.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що невиконання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» умов договору про відступлення права вимоги, а саме не перерахування ним Державній іпотечній установі отриманих коштів за зобов`язаннями, право вимоги за якими були відступлені ніяким чином  не спростовує факту повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.
При цьому, не виконання банком своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року надає право Державній іпотечній установі звернутись за захистом своїх прав до суду з відповідним позовом.
У зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором з підстав його повного виконання, ОСОБА_1 просила визнати припиненим іпотечний договір від 12 листопада 2004 року. 
Однак, чинним законодавством передбачено можливість зміни чи розірвання договорів (ст. 651 ЦК України) або визнання їх недійсними (ст. 215 ЦК України). Можливість визнання договору припиненим законом не передбачено, на відміну від зобов`язання. Так, у відповідності до вимог  ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З викладених в позовній заяві вимог позивача та їх обґрунтування вбачається, що вона фактично просить визнати припиненою іпотеку у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, як такого, що виконане належним чином.
У зв`язку з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що неточне формулювання позивачем способу захисту порушеного права, за умови, що суть та обґрунтування позовних вимог вказують на можливість задоволення позову у спосіб, що визначений законом, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.
А отже, позбавлення позивача права на судовий захист виключно з підстав неточного формулювання способу захисту, в даному випадку буде проявом правового пуризму та потягне за собою порушення права на справедливий суду, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом визнання іпотеки припиненою, що відповідатиме вимогам Закону України «Про іпотеку» та суті заявлених позовних вимог.
У позовній заяві ОСОБА_1 просила також зняти (вилучити запис) заборону відчуження нерухомого майна з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зняти (вилучити) запис про іпотеку нерухомого майна.
Проте, відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Отже, судове рішення про припинення іпотеки є підставою до внесення відповідних записів про припинення обтяження до реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень без відповідного рішення суду про їх зняття чи вилучення. З огляду на викладене, підстав до задоволення позову в частині зняття (вилучення) записів про іпотеку та записів про заборону відсудження нерухомого майна, що було предметом припиненої іпотеки задоволенню не підлягають.
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах,  що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року скасувати та прийняти постанову.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Державної іпотечної установи про визнання іпотечного договору припиненим та зняття іпотеки і заборони на відчуження задовольнити частково.
Визнати припиненою іпотеку нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44.4 кв.м., житловою площею 29.5 кв.м., реєстраційний номер обтяження: 1482003, зареєстровано 18.11.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. на підставі іпотечного договору від 12.11.2004 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк  Фінанси та кредит» (04050, м. Київ вул. Артема 60, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 09807856 та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), зареєстровано в реєстрі за № 2322.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 30 січня 2020 року.

Головуючий                                                                                 Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                                        Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                Яворський М.А.