Постанова
Іменем України
 
28 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 725/2653/17
провадження № 61-37374св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,  
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,    
відповідач - Комунальна медична установа «Міська дитяча клінічна лікарня», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року у складі судді Стоцької Л. А. та постанову апеляційного суду Чернівецької області                 від 03 травня 2018 року у складі суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б., Яремка В. В., 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунальної медичної установи «Міська дитяча клінічна лікарня» (далі - КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня») про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
Позов мотивовано тим, що вона перебуває у трудових відносинах з міською дитячою клінічною лікарнею м. Чернівці з 19 березня 1986 року, і на                        даний час працює на посаді медичної сестри приймального відділення на                   0,75 ставки. 06 квітня 2017 року головним лікарем КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» було видано наказ № 50, відповідно до пунктів 3, 4 якого її переведено на пост № 2 приймального відділення на шестигодинний робочий день та оголошено догану за неодноразове порушення норм етики та деонтології, а також за невиконання своїх функціональних обов`язків. Вказувала, що будь-яких порушень норм етики та деонтології вона не вчиняла, а свої функціональні обов`язки виконує професійно протягом 31 року, тому оголошення догани не має законного підґрунття і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та керівництвом. Крім того, переведення на шестигодинний робочий день є незаконним, оскільки її не було повідомлено про зміну істотних умов праці за два місяці.
Зазначала, що вона є інвалідом третьої групи і незаконні дії головного лікаря призвели до погіршення її стану здоров`я, у зв`язку з чим вона була змушена лікуватися. Так, з 12 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року вона перебувала на лікуванні в Хотинській центральній районній лікарні, а з 15 травня 2017 року по 19 травня 2017 року в медичній установі ТОВ «Медичний центр «ІБН СІНА+». Відповідно до розрахунку оплати за послуги медичної допомоги № Г170517/8              від 17 травня 2017 року за лікування нею було сплачено 6 140 грн. Окрім того, вважала, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в значних фізичних та моральних стражданнях, втраті впевненості у майбутньому та побоювання незаконного звільнення, яку позивач оцінила в розмірі 3 000 грн. 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилалася на те, що 25 липня 2017 року головним лікарем                  КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» було видано наказ № 73, яким змінено її умови праці з 26 вересня 2017 року, а саме встановлено їй п`ятиденний                  робочий тиждень з 9:00 год. до 15:00 год., вихідні дні - субота, неділя; скасовано пункт 3 наказу № 50 від 06 квітня 2017 року про встановлення їй шестигодинного робочого дня, який нею оскаржується. Вказувала, що даний наказ                                      є протиправним, оскільки станом на 30 серпня 2017 року будь-яких змін                         в організації виробництва і праці в міській лікарні не відбулося, а також не погоджується, що даним наказом скасовано пункт 3 наказу № 50 від 06 квітня 2017 року.
Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила: визнати незаконним та скасувати пункти 3, 4 наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» № 50 від 06 квітня                2017 року про переведення її на шестигодинний робочий день та притягнення до дисциплінарної відповідальності; визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» № 73 від 25 липня                2017 року; зобов`язати КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» відновити їй попередні умови праці, які існували до видачі наказу № 50 від 06 квітня                     2017 року та встановити їй цілодобовий режим праці зі ставкою 0,75; стягнути з КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» матеріальну шкоду в розмірі 6 140 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пунктів 3, 4 наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» № 50 від 06 квітня 2017 року закрито.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача та факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди. Керівництвом КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» після з`ясування стану здоров`я ОСОБА_1 та виявлення того факту, що у неї наявна інвалідність, було виконано вимоги трудового законодавства та переведено останню на легшу роботу у відповідності до медичного висновку. Такими діями відповідача було виключено можливість звільнення позивача у зв`язку з її невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 03 травня 2018 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що керівництвом КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» після з`ясування стану здоров`я ОСОБА_1 було виконано вимоги трудового законодавства та переведено останню на п`ятиденний робочий тиждень з 9:00 до 15:00 год. (шестигодинний) з наявністю додаткової перерви для прийому їжі та відпочинку, без додаткових навантажень, відряджень та нічних чергувань, що відповідає рекомендаціям МСЕК. При цьому, відповідачем були дотримані нормативи тривалості робочого часу з врахуванням 0,75 % ставки позивача. Також суд першої інстанції вірно виходив із відсутності підстав для відшкодування позивачу майнової шкоди, оскільки із наданих суду виписок з медичної картки хворого, не вбачається що перебування ОСОБА_1 на лікуванні пов`язане з неправомірними рішеннями чи діями відповідача, а зазначені хвороби є тривалими у зв`язку з наявністю яких позивачу надано статусу особи з інвалідністю. 
Вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від встановлених обставин за іншими вимогами, які відхилені, отже відсутні підстави для компенсації моральної шкоди.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Доводи касаційної скарги  
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,               ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги, що оскаржувані накази були винесені з надуманих причин та з порушенням норм трудового законодавства; не розглянули у повному обсязі заявлені позовні вимоги; у порушення норм процесуального права не дослідили у повному обсязі наявні у справі докази, зокрема, оскаржувані накази                       КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня»щодо їх законності та обґрунтованості. Крім того, аргументами касаційної скарги зазначено те, що позивача не було попереджено за два місяці про зміну умов праці та не отримано її письмової згоди на такі зміни та не досліджено, що в даному випадку відносно позивача не відбулась зміна істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а лише здійснено переведення за станом здоров`я на легшу роботу. Проте роботодавцем не було дотримано норм трудового законодавства щодо зберігання за працівником у такому випадку попереднього заробітку.  Також, судами не було прийнято до уваги належні докази завдання відповідачем майнової та моральної шкоди.   
Позиція КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» - відповідача у справі
У відзиві на касаційну скаргу КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» зазначила про те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими. ОСОБА_1 просить у касаційній скарзі задовольнити позовні вимоги, які не переглядались в апеляційному порядку та не можуть бути предмет касаційного оскарження, оскільки провадження в частині позовних вимог було закрито ухвалою суду першої інстанції, яка не оскаржувалась. Враховуючи, що медичні рекомендації МСЕК, викладені в атестаційному паспорті робочого місця ОСОБА_1 , вказують на необхідність роботи позивача лише в першу зміну, з шестигодинним робочим днем, без додатковго навантаження, без нічних чергувань, тому наказ щодо встановлення позивачу відповідного робочого режиму був прийнятий в інтересах самого позивача, з урахуванням її стану здоров`я. При цьому позивач з початку квітня 2017 року фактично приступила до роботи в режимі шестигодинного робочого дня та не заперечувала проти цього до моменту звернення до суду із даним позовом. Крім того, позивач в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог не заявляла вимог щодо неправильного нарахування заробітної плати. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та лікуванням позивача в ТОВ «Медичний центр «ІБН СІНА+», а надані докази підтверджують, що ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в зазначеному медичному закладі у плановому порядку. Також позивачем не доведено, що застосована до неї догана чи зміна її робочого часу спричинили їй моральної шкоди.  
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Суди установили, що з 19 березня 1986 року ОСОБА_1 працює у КМУ «Міська дитяча лікарні» на різних посадах, зокрема з 17 вересня 1986 року по теперішній час працює сестрою медичного приймального відділення на 0,75 ставки.
Наказом № 50 від 06 квітня 2017 року КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня», пунктами 3, 4, було переведено сестру медичну ОСОБА_1 та молодшу сестру ОСОБА_2 на пост № 2 приймального відділення на шестигодинний робочий день. Сестрі медичній приймального відділення ОСОБА_1 . було оголошено догану за неодноразове порушення норм етики та деонтології, а також за не виконання своїх функціональних обов`язків. 
ОСОБА_1 від ознайомлення з даним наказом відмовилась.
Наказом головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» № 73                         від 25 липня 2017 року, на виконання Атестаційного паспорта робочого місця               від 12 червня 2017 року зайнятого інвалідом ІІІ групи медичною сестрою              ОСОБА_1 , встановлено медичній сестрі ОСОБА_1 п`ятиденний робочий тиждень: з 9:00 до 15:00, вихідні дні - субота, неділя, який набрав чинності                          з 26 вересня 2017 року. Також у спірному наказі було зазначено, що з моменту набрання ним чинності втрачає силу пункт 3 наказу № 50 від 06 квітня 2017 року в частині встановлення медичній сестрі ОСОБА_1 шестигодинного робочого дня. 
28 серпня 2017 року наказом № 81 КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» було скасовано пункт 4 наказу № 50 від 06 квітня 2017 року щодо накладення догани медичній сестрі ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про охорону праці» працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров`я.
У частині третій статті 5 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров`я. Таким чином, наведена норма містить імперативну однозначну заборону пропонувати працівнику роботу, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров`я.
За положеннями частини п`ятої статті 6 Закону України «Про охорону праці» працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.
Працівник за наявності відповідних медичних документів має право відмовитися від запропонованого переведення на легшу роботу.
Відмова працівника від переведення на іншу роботу, призначену лікарем, не може кваліфікуватися як порушення трудової дисципліни.
Залучення осіб з інвалідністю до надурочних робіт і робіт у нічний час можливе лише за їх згодою та за умови, що це не суперечить рекомендаціям                      медико-соціальної експертної комісії (стаття 12 Закону України «Про охорону праці»).
Згідно з частиною третьою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я інвалідів.
Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.
Установлено, що згідно з повідомленням про результати огляду                             медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) від 20 березня 2014 року про повторний огляд ОСОБА_1 , третьої групи інвалідності, остання є обмежено працездатна в своїй професії. 
Згідно листа Обласної медичної установи «Центр медико-соціальної експертизи» від 07 вересня 2017 року, отриманого на запит КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня», у травні 2017 року кардіологічною МСЕК було проведено атестацію робочого місця, зайнятого інвалідом ОСОБА_1 та чітко визначено характер та умови її праці, а саме: показана легка фізична та розумова праця, робота в першу зміну, скорочений робочий день (а. с. 132).
Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у сукупності, зробили правильний та обґрунтований висновок про те, що керівництвом КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» після з`ясування стану здоров`я ОСОБА_1 було виконано вимоги трудового законодавства та переведено останню на п`ятиденний шестигодинний робочий тиждень з наявністю додаткової перерви для прийому їжі та відпочинку, без додаткових навантажень, відряджень та нічних чергувань, що відповідає рекомендаціям МСЕК від 20 березня 2014 року. 
При цьому суд вірно виходив із того, що відповідачем були дотримані нормативи тривалості робочого часу з врахуванням 0,75 % ставки позивача. Так, норми робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я № 319 від 25 травня                    2006 року «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я», відповідно до якого 100 % ставки позивача повинна становити 38,5 години на робочий тиждень, отже 75 % ставки становить                   28,87 годин на тиждень.
Доводи касаційної скарги про те, що позивач не була письмово повідомлена про переведення за два місяці, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу головного лікаря КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» № 73 від 25 липня 2017 року, він набирає чинності з 26 вересня                        2017 року. Вказаний наказ ОСОБА_1 отримала 25 липня 2017 року, що засвідчено її підписом на даному наказі. Отже письмове попередження  міститься в самому наказі та отриманий позивачем в день його видачі. 
Також судами встановлено, що позивач з квітня 2017 року фактично виконує роботу із зміненим графіком роботи, що також підтверджує факт її згоди на зміну умов праці.
Доводи касаційної скарги про те, що судом не було розглянуто позовні вимоги про неправомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани є безпідставними, оскільки ухвалою суду першої інстанції від 30 січня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування пунктів 3, 4 наказу № 50                          від 06 квітня 2017 року закрито. При цьому встановлено, що наказом № 81                    від 28 серпня 2017 року КМУ «Міська дитяча клінічна лікарня» було скасовано пункт 4 наказу № 50 від 06 квітня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.  
Також суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди. 
Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В обґрунтування завданої майнової шкоди ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок незаконних дій відповідача вона змушена була лікуватись та понесла матеріальні витрати на лікування у розмірі 6 140 грн. 
Суди установили, що з 12 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року позивач перебувала на лікуванні в Хотинській центральній районній лікарні. Згідно виписки з медичної картки хворого № 2309/712, останній було встановлено  діагноз: Дилятаційна кардіоміопатія. Відносна недостатність МК, ТК. Синусова тахікардія, шлуночкова екстрасистолія. Цукровий діабет ІІ типу.
З 15 травня 2017 року по 19 травня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в медичній установі ТОВ «Медичний Центр «ІБН СІНА+». Згідно медичної картки хворого № 120 ОСОБА_1 поступила до медичного закладу в плановому порядку для обстеження та лікування. До зазначеної виписки позивачем було долучено розрахунок оплати за послуги медичної допомоги                від 17 травня 2017 року, згідно якого до сплати разом було нараховано 6 140 грн. 
Суди попередніх інстанцій виходили із того, що із наданих виписок із медичної картки хворого вбачається, що лікування позивача було планове, характер хвороб є тривалим та саме у зв`язку з їх наявністю ОСОБА_1 у 2014 році було встановлено інвалідність. Причинно-наслідкового зв`язку між хворобами ОСОБА_1 та будь-яким діями відповідача не встановлено. 
За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння відповідачем майнової шкоди.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності                          від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява     № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 03 травня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                          С. П. Штелик 
 
                                                                                                               А. А. Калараш     
 
                                                                                                               В. М. Сімоненко