Постанова
Іменем України 
16 січня 2020 року
 
м. Київ
справа № 127/23136/16-ц
провадження № 61-36500св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Жмудя О. О., 
від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області, 
у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Стадника І. М., Рибчинського В. П.,
від 18 квітня 2018 року.
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , про визнання договору прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором дійсним та визнання поруки припиненою. 
Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2007 року між 
ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір 
№ СNL-В00/171/2007, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 78 тис. доларів США строком до 07 вересня 2027 року зі сплатою 4,49% річних. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір, відповідно до якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 . 07 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ним було укладено договір поруки. У грудні 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором № СNL-В00/171/2007. Зазначав, що з липня 2010 року ОСОБА_2 зверталась до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з проханням реструктуризації кредиту у зв`язку з неможливістю його сплати та з пропозицією самостійно продати квартиру, яка перебувала в іпотеці, з подальшим направленням отриманих від продажу коштів в повному обсязі на погашення кредиту з прощенням решти суми боргу. 
У лютому 2014 року рішенням кредитного комітету ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_2 надано дозвіл на продаж заставного майна за ціною не менше 45 тис. доларів США з погашенням заборгованості за кредитом та витрат на претензійно-позовну діяльність, за кошти отриманих від продажу, а також прощення залишку боргу по кредитному договору, анулювання пені в повному обсязі. Також прийнято рішення при продажі квартири вивести заставу із реєстру обтяжень. Зазначав, що це рішення кредитного комітету ОСОБА_2 було виконано у повному обсязі, зокрема, кошти від продажу заставної квартири у сумі 45 тис. доларів США були в повному обсязі направлені на погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, в червні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було подано позов до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором 
від 07 вересня 2007 року № СNL-В00/171/2007 у розмірі 43 822,69 доларів США. Отже, відповідач своїх зобов`язань за рішенням кредитного комітету не виконав. Разом з тим, на думку позивача, домовленість про зміну умов кредитного договору була досягнута та зобов`язання за кредитним договором позичальником були виконані в повному обсязі, внаслідок чого припинилась також і порука. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати дійсним договір між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про прощення залишку заборгованості та пені за кредитним договором від 07 вересня 
2007 року №СNL-В00/171/2007; визнати припиненою поруку згідно з договором поруки від 07 вересня 2007 року № SR-В00/171/2007/1, який укладений між ним та ЗАТ «ОТП Банк».
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 
2018 року позов задоволено частково. Визнано поруку згідно з договором поруки від 07 вересня 2007 року № SR-В00/171/2007/1, який укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , такою, що припинена у частині сплати тіла кредиту та відсотків на загальну суму 45 тис. доларів США згідно кредитного договору від 07 вересня 2007 року № CNL-В00/171/2007, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 В іншій частині позовних вимог  відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимога про визнання договору про прощення залишку заборгованості та пені за спірним кредитним договором задоволенню не підлягає, оскільки сторони договір не уклали, умови, при яких було погоджено його укладення, не наступили, а зняття обтяження із майна за договором іпотеки не свідчить про те, що такі умови наступили. Ухвалюючи рішення про часткове припинення договору поруки у частині сплати тіла кредиту та відсотків на загальну суму 
45 тис. доларівСША, районний суд виходив із того, що між сторонами не було укладено договір про прощення боргу за кредитним договором, а у  ОСОБА_2 станом на 05 квітня 2016 року існує заборгованість за кредитним договором, яка повністю не погашена.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що   ОСОБА_2 не погасила повністю заборгованість за кредитним договором, а банком не було здійснено списання залишку заборгованості. Між  ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підписувався додатковий договір про прощення залишку боргу. Колегія суддів також послалась на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі 
№ 266/3093/16-ц, відповідно до якогоправочин, спрямований на припинення зобов`язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим у момент отримання боржником письмової заяви кредитора боржникові про прощення боргу або в момент підписання договору про прощення боргу. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 не зверталася до відповідача із заявою про надання їй інформації про витрати кредитора на претензійно-позовну діяльність, з огляду на відомі їй умови, при дотриманні яких відповідач погодив підписання додаткового договору про прощення залишку боргу за спірним кредитним договором.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій помилково не застосували до спірних правовідносин положення 
статей 642, 644 ЦК України та дійшли неправильного висновку про те, що невиконання сторонами умов домовленостей свідчить про неукладення договору. Заявник вважає, що оферту у вигляді протоколу кредитного комітету ОСОБА_2 надав сам банк, а своїми діями (продаж квартири) ОСОБА_2 прийняла пропозицію банку. Вважає, що вчинення банком та позичальником дій, спрямованих на продаж квартири, свідчать про укладення договору про прощення боргу.
Судові рішення оскаржуються у частині відмови у задоволенні позовних вимог. В іншій частині не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають в силу статті 400 ЦПК України.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою. 
06 вересня 2018 року справу передано судді-доповідачу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
07 вересня 2007 року між  ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № СNL-В00/171/2007, відповідно до умов якого 
ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 78 тис. доларів США строком до 07 вересня 2027 року зі сплатою 4,49 % річних.
З метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки від 07 вересня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано квартиру   АДРЕСА_1 .
07 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SR-В00/171/2007/1, відповідно до умов якого  ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за повне і своєчасне виконання  ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № СNL-В00/171/2007 від 07 вересня 2007 року.
У грудні 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором 
№ СNL-В00/171/2007.
05 серпня 2011 року  ОСОБА_2 звернулася до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з письмовою заявою про надання згоди на добровільний продаж предмету іпотеки - квартири    АДРЕСА_1 , за ціною, не нижчою оцінки незалежного експерта. Також просила на час пошуку покупців встановити пільговий платіж у розмірі 300 доларів США (т. 1, а.с. 15).
20 січня 2014 року  ОСОБА_2 звернулася до директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з письмовою заявою про готовність нею добровільно продати вищевказану квартиру. Просила списати залишок по кредиту, у  зв`язку з тим, що немає можливості в подальшому сплачувати кредит 
(т. 1, а.с. 16).
22 січня 2014 року покупцем  ОСОБА_5 було висловлено бажання придбати квартиру, яка виступала предметом іпотеки.
04 лютого 2014 року на засіданні кредитного комітету ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було погоджено продаж заставного майна, а саме:квартири АДРЕСА_1 , яка належала   ОСОБА_2 , за ціною не менше,ніж 45 тис. доларів США. За умови погашення заборгованості в сумі 45тис. доларів США (направити на погашення тіла кредиту), а також відшкодування витрат на претензійно-позовну роботу, погоджено підписання додаткового договору про прощення залишку боргу по кредитному договору № CNL-В00/171/2007, вирішено пеню відмінити в повному обсязі. В разі продажу за вище вказаними умовами, вивести заставу з реєстру обтяжень. Покупець знайдений клієнтом (т.1, а.с. 19-24).
20 лютого 2014 року  ОСОБА_2 внесла на рахунок позивача 
45 тис. доларів США.
У червні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором(справа № 127/13962/16-ц) (т.1, а.с. 53-56).
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом частини другої статті 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 605 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилами статей 627, 628 ЦК Українивідповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження укладення між ТОВ «ОТП Факторинг» та ОСОБА_2 договору про припинення зобов`язань за спірним кредитним договором прощенням боргу, стороною якого позивач не являється, невиконання сторонами всіх домовленостей, які направлені на укладення такого договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині вирішення вимог про визнання договору про прощення боргу дійсним. Крім того, наявність або відсутність договору про прощення боргу за спірним кредитним договором не впливають на права й обов`язки позивача, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2019 року у справі № 127/13962/16-ц у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором відмовлено, з посиланням на те, що порука ОСОБА_1 припинена на підставі частини першої статті 559 ЦК України. ОСОБА_2 не зверталась до суду за захистом своїх прав, пов`язаних із припиненням зобов`язання прощенням боргу. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2018 року у справі 
№ 127/13962/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь кредитора заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 822,69 доларів США.
За змістом частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті судове рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
                                                                                                                  С. Ф. Хопта
 
                                                                                                                  В. В. Шипович