ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 810/2726/18                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                          Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                      Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.
          за участю секретаря                                                           Муханькової Т.В.          
                                                  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                  В С Т А Н О В И В :
          
          Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" ( далі - КП ПБМР "Білоцерківтепломережа") звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом  до Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 травня 2018 року № 0014911402, № 0015001402, № 0014991402.
          Рішенням  Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 15.03.2018 року у справі №760/678418 про призначення позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншої законодавства України КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, на підставі якої було проведено перевірку, не відповідає вимогам закону. Також апелянт вважає, оскільки строк дії ухвали від 15.03.2018 року у справі №760/6784/18 закінчився 12.04.2018 року, а документальна перевірка закінчена фактично 02.05.2018 року, отже проведення останньої відбулося поза межами дії рішення на підставі  якого така перевірка призначена, а тому винесені на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, податкові повідомлення-рішення  є протиправними та підлягають скасуванню. Крім того, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги судово-економічної експертизи, яка була проведена на замовлення позивача, висновок якої є діаметрально протилежним висновку експертизи, яку взяв до уваги суд першої інстанції про обґрунтуванні свого рішення. Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції  у своєму рішенні не надано жодної оцінки та не мотивовано його в частині того, що в акті перевірки від 02.05.2018 року №354/10-36-14-02/04654336 були внесені податкові порушення, які вже відображались податковим органом в інших податкових повідомленнях-рішеннях, винесених за наслідками попередньої (планової виїзної документальної) перевірки позивача. Апелянт також вважає, що при проведенні перевірки відповідачем було безпідставно взято до уваги пояснення та протоколи допитів службових осіб контрагентів позивача, щодо нібито непричетності до здійснення фінансово-господарських операцій, висновки почеркознавчих експертиз, а також наявність  інформації в автоматизованій системі щодо не можливості  підтвердження реальності господарських операцій, наявність негативної інформації по підприємствам-контрагентам, тощо.
          У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.
          Як убачається з матеріалів справи, у період з 04.04.2018 року по 23.04.2018 року (з урахуванням перенесення термінів проведення перевірки у зв`язку з необхідністю отримання копій вилучених на підставі слідчого судді документів) на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.     Києва Сергієнко Г.Л. від 15.03.2018 року у справі № 760/6784/18, посадовими особами ГУДФС у Київській області була проведена позапланова виїзна документальна перевірка КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.
          В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено:
- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток (задекларованих збитків) по декларації за 2017 рік у розмірі  12 540 499 грн.; 
- п. 198.1 ст.198, п.198.3 ст.198 ПК України, що призвело до завищення від`ємного суми від`ємного значення (рядок 21) за грудень 2017 року у розмірі 125 386 грн.;
- п.198.1 ст.198, п.198.3 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 2 180     318 грн.
          Результати перевірки оформлені Актом від 02.05.2018 року №354/10-36-14-02/04654336.
          На підставі висновків Акту перевірки контролюючим органом було винесено, податкові повідомлення-рішення від 18 травня 2018 року № 0014911402 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (задекларованих збитків) по декларації за 2017 рік у розмірі 12540499грн.; № 0015001402 про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3270477грн., у тому числі за основним платежем - 2180318грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 1090 159 грн.; № 0014991402 про зменшення від`ємного значення ПДВ за грудень 2017р. в сумі 125     386 грн. 
          Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.
          З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
          Стосовно підстав та строків проведення спірної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
          Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 ПК України.
          Так, згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.
          За змістом пункту 78.5 статті 78 вказаного Кодексу допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, однією з яких є отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки винесену ними відповідно до закону, про що зазначено підпунктом 78.1.11 цієї статті.
          Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що за своїм характером призначення документальної позапланової перевірки на підставі рішення суду може розцінюватися як заходи забезпечення кримінального провадження, а також як специфічна слідча (розшукова) дія (ст.ст.91, 92, 93 КПК України). Відсутність узгодженого процесуального порядку проведення документальних позапланових перевірок в кримінальному провадженні призводить до різного порядку призначення та проведення таких перевірок і як наслідок до різних правових наслідків їх застосування, що перед усім вказує на доцільність визначення документальної перевірки в системі слідчих дій передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, як самостійної дії.
          Проведення перевірки податковим органом в межах кримінальної справи на виконання ухвали зокрема слідчого судді, є самостійною підставою її проведення, результати якої є доказом в кримінальному провадженні.
          Сплив строку дії ухвали постановленої в порядку кримінально-процесуального законодавства для забезпечення кримінального провадження в частині збирання доказів, свідчить про припинення дії такої для осіб, яких вона стосувалась і вчинення будь-яких дій на реалізацію такої, поза межами строку у ній зазначеному, не має правових підстав.
          З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва Сергієнко Г.Л. від 15 березня 2018 року у справі № 760/6784/18 задоволено клопотання слідчого з Слідчого відділу фінансових розслідувань Броварської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області та призначено позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.
          У вказаній ухвалі зазначено, що строк проведення перевірки складає 10 робочих днів, починаючи з 02 квітня 2018 року.
          Статтею 533 Кримінального процесуального Кодексу України обумовлена обов`язковість рішення суду, які набрали законної сили, для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
          В даному випадку, ухвала слідчого судді від 15 березня 2018 року у справі № 760/6784/18, якою призначено позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», була обов`язковою та підлягала виконанню контролюючим органом у межах її дії.
          Контролюючим органом, 03.04.2018 року  було видано наказ №716 «Про проведення документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України КП ПБМР "Білоцерківтепломережа", яким визначено провести вказану перевірку тривалістю 8 робочих днів з 04 квітня 2018 року.( т.67 а.с.227).
          Податкове законодавство надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної виїзної перевірки за умови виконання вимог законодавства щодо ознайомлення платника податків у встановлений законом спосіб до початку проведення перевірки з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення.
          Невиконання вимог щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених податковим законодавством копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною.
          Як свідчать матеріали справи, копію наказу  від 03.04.2018 року №716  було вручено бухгалтеру підприємства Рижковій В.А. 03.04.2018  року.
          Водночас, згідно приписів ПК України з моменту початку проведення перевірки у платника податків виникає обов`язок надати податковому органу завірені в установленому порядку усі наявні у нього копії документів, пов`язані із предметом перевірки та періоду її проведення, а, відповідно, посадові особи податкового органу наділений правом на їх отримання.
          У випадку, коли до дня початку проведення перевірки або в ході її проведення у платника було вилучено правоохоронними або іншими компетентними органами оригінали первинних документів, то орган, який проводив вилучення відповідних документів платника, зобов`язаний надати податковому органу копії цих документів або надати доступ до них з метою проведення перевірки платника.
          Тому у разі вилучення оригіналів первинних документів платника податків, на податковий орган покладається обов`язок щодо перенесення термінів проведення перевірки (включаючи і ту що була розпочата), до дня одержання копій документів або надання доступу до них.
          Судом встановлено, що 04.04.2018 року ГУДФС у Київській області було винесено наказ №732 про перенесення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки  до дати отримання копій вилучених документів або забезпечення доступу до них.
           12.04.2018 року відповідачем видано наказ №779 про поновлення термінів проведення документальної позапланової виїзної перевірки КП ПБМР "Білоцерківтепломережа".
          Вказані накази було вручено бухгалтеру підприємства Рижковій В.А. 04.04.2018 року та 12.04.2018 року, тобто у строки передбачені законодавством.
          Колегія суддів зазначає, що вказані накази позивачем не оскаржені, а правомірність винесення останніх не є предметом позову у даній справі.
          З Акту перевірки вбачається, що перевірка проводилась з 04.04.2018 року по 23.04.2018 року.
          Враховуючи наведені обставини, а також передбачене Податковим кодексом України право контролюючого органу на перенесення термінів проведення перевірки, колегія суддів дійшла висновку, що податковим органом було дотримано строки проведення перевірки визначені чинним законодавством.
          Доводи апелянта про те, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 15.03.2018 року у справі №760/678418 про призначення позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншої законодавства України КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, на підставі якої було проведено перевірку, не відповідає вимогам закону колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини підлягають встановленню у рамках справи №760/678418, а не даної справи.
          Стосовно встановлених у результаті проведеної контролюючим органом перевірки порушень позивачем вимог податкового законодавства слід зазначити наступне.
          Колегія суддів зазначає, що вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.   
              Згідно п. 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.  
          Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.          
          Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
          Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
          Згідно п. 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
          За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
          Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
          Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
          Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
          Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
          За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
          Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
          Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
          Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
          Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (ч. 1 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
          У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.
        Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
     Відповідно до ч.1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
          Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
          При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
          У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи бухгалтерського обліку  містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
          Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
          Судом встановлено, що за перевіряємий період відбулися господарські відносини між позивачем та його контрагентами  ТОВ "Ліфтрембуд", ПП Фірма "Мангуст", ТОВ "Білоцерківтеплоенерго", ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" та ТОВ "Держ-Буд", а саме: - з ТОВ "Ліфтрембуд" (виконавець) було укладено 12 договорів, згідно умов яких виконавець зобов`язувався виконати роботи по модернізації насосного обладнання на об`єктах КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" за адресами які погоджено сторонами, а замовник в свою чергу зобов`язувався прийняти виконані виконавцем роботи та оплатити їх;
- з ПП Фірма "Мангуст" (виконавець) укладено 10 договорів, згідно умов яких виконавець зобов`язувався виконати режимно - налагоджувальні роботи та еконологічно-технічні випробування котлів, а також виконання робіт з виготовлення проектної документації на об`єктах КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" за адресами які погоджено сторонами, а замовник в свою чергу зобов`язувався прийняти виконані виконавцем роботи та оплатити їх;
- з ТОВ "Білоцерківтеплоенерго" (виконавець) укладено 105 договорів, згідно умов яких виконавець зобов`язувався виконати роботи по виготовленню планів локалізації і ліквідації можливих аварій в газовому господарстві позивача, здійснити комплексне налагоджування систем центрального опалення і ГВП від котелень, та водопідготовки на котельнях позивача, комплексне налагоджування систем ГВП від ТП на об`єктах КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" за адресами які погоджено сторонами, а замовник в свою чергу зобов`язувався прийняти виконані виконавцем роботи та оплатити їх;
-  з ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" (виконавець) укладено  договір, згідно умов якого виконавець зобов`язувався виконати роботи по налагодженню лінійного об`єкту теплових мереж та абонентських вводів від котельні по вул. Гайова,4а, яка належить  КП ПБМР "Білоцерківтепломережа", а замовник в свою чергу зобов`язувався прийняти виконані виконавцем роботи та оплатити їх;
- з ТОВ "Держ-Буд" (виконавець) укладено  договір, згідно умов якого виконавець зобов`язувався виконати роботи по заміні дільниці теплової магістралі "ТЕЦ-місто" (від ТК-7 в напрямку ТК_6, від ТК-4 в напрямку ТК-3), яка належить  КП ПБМР "Білоцерківтепломережа", а замовник в свою чергу зобов`язувався прийняти виконані виконавцем роботи та оплатити їх.
          Найменування, вартість та обсяг робіт за вказаними  Договорами визначались відповідними Додатками до Договорів. Зміни в обсяг та склад робіт мав право вносити Замовник. Будь-які додаткові роботи, не передбачені цими Договорами можуть виконуватись виключно за згодою Замовника.
          На підтвердження фактичного виконання вказаних договорів позивачем надано до суду: договори, договірну ціну, локальний кошторис, технічні завдання, акти приймання-здачі виконаних робіт, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, платіжні доручення, які підтверджують оплату за отримані ремонтні роботи, підсумкові відомості ресурсів, акти вартості устаткування, що придбавалось виконавцем, специфікації, рахунки фактури, видаткові накладні. 
          Реальність придбання послуг з виготовлення проектної документації підтверджується наявними у матеріалах справи технічними звітами - Робочими проектами «Модернізація теплових мереж котельні».
          Реальність придбання робіт (послуг) по виготовленню планів локалізації і ліквідації можливих аварій в газовому господарстві підтверджується кошторисами на виконання робіт, актами приймання - здачі виконаних робіт, планами локалізації та ліквідації аварійних  систем та аварій по кожному об`єкту.
          У податковому обліку суми ПДВ відображені у відповідних податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
          Колегією суддів встановлено, що КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" має всі необхідні фізичні, технічні та технологічні можливості, зокрема: підприємство має основні засоби та власні виробничі активи (будівлі, споруди, передавальні пристрої, машини та обладнання, транспортні засоби, інструменти, прилади, інвентар); середня кількість працюючих, у тому числі виробничого персоналу, який має кваліфікований рівень у 2016-2017 році складала 613 осіб; товариство є балансоутримувачем основних засобів, на яких проводилися роботи (послуги).
          Дослідивши всі матеріали справи суд встановив, що наявні у справі господарські договори та складені на його виконання первинні бухгалтерські та податкові документи відповідають вимогам бухгалтерського і податкового законодавства та є належними і допустимими доказами по справі, дійсність і достовірність яких не була спростована відповідачем.
          Дані докази повністю підтверджують фактичність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами та правомірність відображення ним цих операцій у податковому обліку за вказані звітні періоди, спростовують висновки перевірки про заниження податку на додану вартість.
          Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявні два Висновка судово-економічних експертиз, а саме:
-          від 10.05.2018 року - висновок  судово-економічної експертизи  призначеної постановою  слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ  ДФС у Київській області;
-          від 18.05.2018 року - висновок експерта №1527 за результатами проведення судово- економічної експертизи у кримінальному провадженні №32018110000000002 проведеної призначеної за зверненням КП ПБМР «Білоцерківтепломережа».
          Приймаючи рішення, судом першої інстанції було взято до уваги висновок  судово-економічної експертизи  призначеної постановою  слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ  ДФС у Київській області. 
У вказаному висновку зазначено, що проведення експертизи доручено експертам ТОВ «Дослідницький інформаційно-консультативний центр». Експертам для проведення експертизи було надано постанову та матеріали кримінального провадження №32018110000000002 у 33-х томах - первинні бухгалтерські документи КП ПБМР "Білоцерківтепломережа", які були вилучені 27.02.2018 року за юридичною адресою КП ПБМР "Білоцерківтепломережа": Київська область, місто Біла Церква, вулиця Мережна, буд. 3.
          У висновках вказаної експертизи зазначено, що висновки акту перевірки №354/10-36-14-02/04654336 від 02.05.2017 року в частині нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах позивача та  ТОВ "Ліфтрембуд", ПП Фірма "Мангуст", ТОВ "Білоцерківтеплоенерго", ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" та ТОВ "Держ-Буд" за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року щодо встановленого порушення вимог п. 198.1 п. 198.3 ст.198 ПК України повністю підтверджуються.
          Вказані висновки, як і у Акті перевірки, грунтуються лише на наявній податковій інформації про контрагентів позивача та не міститять у собі обгрунтувань, які б підтверджували, що експертом проаналізовано документи первинного бухгалтерського обліку позивача  на відповідність останніх вимогам Закону №996-ХІV.
          Водночас, судом не було надано жодної оцінки наявному у матеріалах справи висновку експерта №1527 за результатами проведення судово- економічної експертизи у кримінальному провадженні №32018110000000002 призначеної за зверненням КП ПБМР "Білоцерківтепломережа".
          Вказану експертизу було проведено експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз. Експерту для проведення перевірки було надано Акт перевірки  від 02.05.2018 року №354/10-36-14-02/04654336, платіжні доручення, податкові накладні за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року (747 од.), видаткові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), витяги з Єдиного реєстру податкових накладних.
          У висновках вказаної експертизи зазначено, що висновки акту перевірки №354/10-36-14-02/04654336 від 02.05.2017 року документально та нормативно не підтверджуються. Зокрема експерт зазначив, що господарські операції з фактичного придбання КП ПБМР "Білоцерківтепломережа" товарів, робіт (послуг) підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, які оцінені експертом як такі, що відповідають дійсності та підтверджують реальне вчинення господарських операцій. Досліджені судовим експертом первинні документи є достатніми та вичерпними; мають всі необхідні реквізити, відповідають вимогам ст.9 Закону №996-ХІV, для надання їм юридичної сили, доказовості та містять достатню інформацію для розкриття змісту та обсягу вищевказаних господарських операцій; підписані особами, відповідальними за здійснення господарських операцій, розкривають зміст та обсяг господарських операцій з придбання товару. 
          Таким чином, з викладеного висновку вбачається, що експертом проаналізовано дані бухгалтерського обліку позивача та підтверджено факт отримання товарів саме від зазначених контрагентів, на що правильно посилався скаржник в апеляційній скарзі, як на встановлений факт відсутності порушень товариством вимог податкового законодавства.
          Відповідно до п. 4.1.4 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на одному з таких принципів як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
          Враховуючи наведену норму законодавства, а також те, що висновок експерта №1527 відповідає висновкам суду апеляційної інстанції щодо підтвердження фактичного здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами та правомірності відображення ним цих операцій у податковому обліку за вказані звітні періоди, до уваги слід брати саме  висновок судово- економічної експертизи №1527, а не висновок  судово-економічної експертизи  призначеної постановою  слідчого з ОВС ВРКП СУ ФР ГУ  ДФС у Київській області від 10.05.2018 року, у якому по суті продубльовано висновки, які були наведені в Акті перевірки.
          Колегія суддів зазначає, що однією з підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову було те, що позивачем до суду не було надано належним чином оформлених податкових накладних, відомостей про залучення до виконання робіт як субпідрядників, інформації щодо видачі дозволів (перепусток) на працівників ТОВ "Ліфтрембуд", ПП Фірма "Мангуст", ТОВ "Білоцерківтеплоенерго", ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" та ТОВ "Держ-Буд" або його субпідрядників на виконання робіт, інформації щодо проходження ними інструктажу з техніки безпеки на даному об`єкті.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що в даному випадку відсутність у матеріалах справи податкових накладних не може слугувати підставою для визнання господарських правовідносин, які відбулись між позивачем та його контрагентами, недійсними, оскільки останні були досліджені податковим органом підчас проведення перевірки, що відображено у Акті перевірки, досліджені експертами під час проведення судово- економічної експертизи, а також наявні у Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Щодо  відсутності у матеріалах справи відомостей про залучення до виконання робіт як субпідрядників, інформації щодо видачі дозволів (перепусток) на працівників ТОВ "Ліфтрембуд", ПП Фірма "Мангуст", ТОВ "Білоцерківтеплоенерго", ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" та ТОВ "Держ-Буд" або його субпідрядників на виконання робіт, інформації щодо проходження ними інструктажу з техніки безпеки на даному об`єкті, сертифікатів якості на матеріали які використовувались під час проведення робіт, паспортів, гарантії якості, колегія суддів зазначає, що вказані докази мають характер додаткових доказів та не є документами первинного бухгалтерського обліку, а тому  не є обов`язковими для долучення до матеріалів справи.
Також суд першої інстанції зазначив, що у деяких актах приймання виконаних будівельних робіт виданих по господарським операціям укладених з позивачем та ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані", ТОВ "Держ-Буд" за липень 2017 року по договору №5072/17/3 відсутні номер та дати його підписання, а також вони підписані особами яких неможливо ідентифікувати, без зазначення їх посад та повноважень.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що  наявність у окремих актах приймання виконаних будівельних робіт недоліків при оформленні, за умови  наявності інших первинних документів, оформлених у відповідності до приписів Закону № 996-XIV, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій,  не може бути безумовною підставою для висновків про безпідставність формування позивачем показників податкової звітності за вказаними господарськими операціями. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.09.2019 року у справі №823/1436/13-а)
Також в Акті перевірки зазначено, що в АІС "Податковий блок" наявна  податкової інформації про не можливість підтвердження реальності господарських операцій ТОВ "Ліфтрембуд", ПП Фірма "Мангуст", ТОВ "Білоцерківтеплоенерго", ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" та ТОВ "Держ-Буд"; відсутні можливості поставки товарів/робіт згідно номенклатури зазначеної у первинних документах, складених згідно відповідних угод, внаслідок чого останні не опосередковується реальним виконанням операцій, які становлять їх предмет; наявні протоколи допиту директорів вказаних товариств щодо нібито непричетності до ведення фінансово - господарської діяльності.          
З приводу вказаних висновків податкового органу слід зазначити наступне.
У пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ зазначив, що "компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків".
Викладені відповідачем аргументи для визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
         Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10.
         Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
         Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
         У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.
          Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання контрагентами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.
Щодо посилань контролюючого органу на протоколи допиту директорів ТОВ "Ліфтрембуд", ПП Фірма "Мангуст", ТОВ "Білоцерківтеплоенерго", ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" та ТОВ "Держ-Буд", колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч.  2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Доказів наявності вироків суду відносно позивача чи його контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з даними товариствами не визнані нечинними.
Колегія суддів вказує на те, що  факт порушення кримінальних справ не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 826/16304/17.
Враховуючи вище викладене у сукупності, колегія суддів вважає, що  висновки контролюючого органу та суду першої інстанції про нереальність здійснених операцій позивача з ТОВ "Ліфтрембуд", ПП Фірма "Мангуст", ТОВ "Білоцерківтеплоенерго", ПП ТД "Юніверсал Трейдінг Компані" та ТОВ "Держ-Буд", які ґрунтуються на наявності негативної податкової інформації, протоколах допитів окремих осіб, відсутності трудових та кваліфікаційних ресурсів, відсутності основних фондів, спростовуюється наявними у матеріалах справи доказами.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення не відповідають критерію «пропорційності», адже у такий спосіб не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами позивача, а тому відповідач приймаючи відповідні рішення, діяв протиправно, отже, заявлений позов є обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать  про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжних доручень від 30 травня 2018 року № 673 позивачем було сплачено 239045,46 грн. судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом та відповідно до платіжного доручення № 2174 від 28 жовтня 2019 року сплачено 358568,19 грн. судового збору за подання  апеляційної скарги, загалом 597613,65 грн, які йому мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 322 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління державної фіскальної служби у Київській області від 18 травня 2018 року № 0014911402, № 0015001402, № 0014991402.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (код ЄДРПОУ 04654336) витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою у загальному розмірі 597613,65 грн. (п`ятсот дев`яносто сім тисяч шістсот тринадцять) гривень 65 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 20.02.2020 року.

          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          В.В. Файдюк

                                                                                                            Є.І.Мєзєнцев