П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/2919/19	

 	                                               Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.                                рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса                                                                     18 вересня 2019 року 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
           суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

                                            за участю секретаря – Недашковської Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

13 травня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) до Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі по тексту – відповідач, ГТУ юстиції в Одеській області)), в якому позивачка просить суд: 
визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області №611-к від 03.05.2019р. “Про накладення дисциплінарного стягнення”;
поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області;
стягнути з Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.05.2019р. по день поновлення на роботі.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказує на те, що відповідачем у оскаржуваному Наказі не наведено обґрунтованих мотивів для застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади.
Також позивачка вказує, що такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади не відповідає обсягу вини та вчиненому порушенню. Беручи до уваги позитивну оцінку роботи ОСОБА_1 протягом 5 років та відсутність у неї дисциплінарних проступків під час проходження державної служби, застосування найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності є неспівмірним вчиненому діянню;
При цьому позивачка зазначає, що під час розгляду дисциплінарної справи їй не було забезпечено право на надання пояснень. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів – задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.
Крім того, апелянт вказує, що висновком дисциплінарної комісії від 18.04.2019 року правильно встановлено, що діями старшого державного виконавця Відділу Коренюк В.О. щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №815/1429/18, виданого 01.10.2018 року Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з Любашівського об`єднаного УПФУ в Одеській області та його виконання, порушені вимоги пункту 9 частини 4 статті 4 та частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 3 Закону України “Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень”, чим перевищено надані їй законом та посадовою інструкцією службові повноваження. Отже наказ ГТУ юстиції в Одеській області №611-к від 03.05.2019р. “Про накладення дисциплінарного стягнення”, яким позивачку звільнено з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Одеській області є цілком обґрунтованими та законними.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга Головного територіального управління юстиції в Одеській області не підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом від 11.12.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Одеській області з 14.12.2015 року (Т.2 а.с.104).
На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження АСВП №57624723 з примусового виконання виконавчого листа №815/1429/18, виданого 01.10.2018 Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з Любашівського об`єднаного УПФУ Одеської області судового збору у розмірі 704,80 грн. на користь ОСОБА_2 
07.11.2018 року до відділу надійшла заява стягувача з виконавчим листом щодо відкриття виконавчого провадження.
08.11.2018 року держвиконавцем ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження за заявою стягувача.
05.02.2019 на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти, які були списані з рахунку боржника. 06.02.2019 стягнуті кошти з боржника були розподілені відповідним розпорядженням та направлені за належністю.
За даним фактом 13.02.2019 року Любашівським об`єднаним управлінням ПФУ Одеської області було направлено скаргу на дії старшого державного виконавця Коренюк О.В. (Т.1 а.с.165-168).
Листом №09.2-1514 від 22.02.2019 року заступником начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі по тексту - ГТУ юстиції в Одеській області) було витребувано інформацію щодо виконавчого провадження АСВП №57624723 для перевірки відомостей, визначених у скарзі пенсійного органу (Т.1 а.с.168).
Листом №09.2-1851 від 06.03.2019 року заступником начальника ГТУ юстиції в Одеській області було зобов`язано забезпечити надходження матеріалів виконавчого провадження для їх перевірки до 11.03.2019 року (Т.1 а.с.169) та винесено постанову №44/33/1/19 від 06.03.2019 року про проведення перевірки законності виконавчого провадження АСВП №57624723(Т.1 а.с.170).
07.03.2019 до Відділу надійшов лист від органу ПФУ, яким пенсійний орган просив закінчити виконавче провадження №57624723 відповідно до пункту 9 статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” та відкликав скаргу від 13.02.2019 року №372/11 у зв`язку із відсутністю підстав оскарження дій старшого державного виконавця (Т.1 а.с.171-172).
Вказана скарга залишена без розгляду 12.03.2019 року (Т.1 а.с.173).
12.03.2019 заступником начальника ГТУ юстиції в Одеській області винесена постанова про результати перевірки виконавчого провадження № 57624723 відповідно до статті 74 Закону України “Про виконавче провадження”, якою визначено, що дії держвиконавця ОСОБА_1 по виконанню виконавчого провадження визнано такими, що проведені з порушенням вимог пункту 9 частини четвертої статті 4, частини другої статті 6 закону України “Про виконавче провадження” та частини першої статті 3 Закону України “Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень” (Т.1 а.с.176-177). 
За винесеною постановою позивачкою надано пояснення 15.03.2019 року, у яких зазначено, що дії позивачки є законними та направлені на фактичне виконання рішення суду (Т.1 а.с.18).
18.03.2019 року в.о. начальника Відділу Коржовою Ю.Е. постановою про перевірку виконавчого провадження від 18.03.2019 скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2018, винесену ОСОБА_3 .В ОСОБА_4 у виконавчому провадженні №57624723, зобов`язано провести дії у відповідності до вимог пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України “Про виконавче провадження” (Т.1 а.с.19). 
На вимогу постанови від 18.03.2019 року позивачкою проведено дії у відповідності до вимог пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України “Про виконавче провадження”, про що повідомлено керівництво 25.03.2019 року (Т.1 а.с.21).
Наказом №369-к від 28.03.2019 року наказано дисциплінарній комісії здійснити дисциплінарне провадження у період з 28.03.2019 року по 26.04.2019 року стосовно ОСОБА_1 з метою визначення ступеня вини, характеру та тяжкості вчиненого нею дисциплінарного проступку (Т.1 а.с.22).
26.04.2019 року за результатом проведених дій було складено Доручення №04-28/4227, яким доручено позивачці надати пояснення на ім`я начальника ГТУ юстиції в Одеській області у строк до 02.05.2019 року 16 год. 00 хв. (Т.1 а.с. 32).
Пояснення позивачкою були надані 02.05.2019 року (Т.1 а.с.33).
18.04.2019р. були складені:
- відомості про причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення, до дисциплінарного провадження стосовно старшого держвиконавця ОСОБА_1 за підписом члена дисциплінарної комісії А.М. Білик із висновком, що ОСОБА_1 перевищила службові повноваження, та необхідно притягнути її до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади;
- висновок про наявність чи відсутність у діях старшого держвиконавця ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.7 ч.2 ст.65 Закону №889-VIII, з урахуванням попередньої поведінки ставлення до службових обов`язків , - за підписом членів дисциплінарної комісії;
- подання з пропозицією про звільнення від 25.04.2019р. 
Відповідно до наказу ГТУ юстиції в Одеській області від 03.05.2019 року №611-к “Про накладення дисциплінарного стягнення” 3 травня 2019 ОСОБА_1 звільнено з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Одеській області за перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, відповідно до пункту 7 частини другої статті 65 та пункту 4 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу” (Т.1 а.с.10-14).
Підставою видання Наказу зазначено:
- подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГТУ юстиції в Одеській області від 25.04.2019р. №8559/04-26;
- дисциплінарна справа Коренюк О.В.;
- пояснення ОСОБА_1 від 02.05.2019р.
03.05.2019р. Наказами №№613-к, 614-к закриті дисциплінарні провадження стосовно ОСОБА_1 , попередньо відкриті за іншими дисциплінарними проступками, у зв`язку із звільненням з посади наказом №611-к від 03.05.2019р.
Не погоджуючись із прийнятим Наказом про її звільнення позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що наказ ГТУ юстиції в Одеській області №611-к від 03.05.2019р. “Про накладення дисциплінарного стягнення” є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки вчинення держвиконавцем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку у вигляді перевищення повноважень не доведено відповідачем належними та допустимими доказами та не підтверджується фактичними обставинами, що встановлені в ході дисциплінарного провадження, проведеного ГТУ юстиції в Одеській області за наказом №369-к від 28.03.2019р.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України “Про державну службу” (далі – Закон), Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів», Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС України), Конституцією України.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ст.1 Закону України “Про державну службу”).
Згідно ч.1 ст. 8 Закону державний службовець зобов`язаний:
1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;
3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина;
4)з повагою ставитися до державних символів України;
5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації;
6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;
7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення);
8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених      Конституцією      та законами України;
9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції;
10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби;
11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності;
12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню;
13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.
Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).
Частиною 1 ст.64 Закону передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.65 Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Пунктом 7 ч.2 ст.65 Закону дисциплінарним проступком, зокрема, є перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення.
Згідно ч.1, 5 статті 66 Закону до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:
1) зауваження;
2) догана;
3) попередження про неповну службову відповідність;
4) звільнення з посади державної служби.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
Згідно ч.1-3 статті 67 Закону дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є:
1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;
2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень;
3) високі показники виконання службових завдань;
4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди;
5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;
6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
З матеріалів справи вбачається, що позивачкою оскаржується наказ про звільнення, підставою для видання якого стали висновки дисциплінарної комісії щодо наявності у її діях вини. Проте нею були вчинені дії щодо примусового виконання рішення суду, з яким звернувся стягувач, у відповідності до приписів Закону України “Про виконавче провадження”. Вказані дії були вчинені з метою забезпечення фактичного виконання рішення суду, яке набрало законної сили і яким визначено законні матеріальні права стягувача у виконавчому провадженні, що є повноваженням та обов`язком позивачки як старшого державного виконавця.
Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачка не погоджується із видом дисциплінарного стягнення, яке було до неї застосовано, оскільки під час винесення оскаржуваного Наказу не було враховано жодної обставини, що пом`якшує відповідальність державного службовця. Ані заяву пенсійного органу щодо відсутності підстав оскарження дій позивача, ані виконання Постанови від 18.03.2019 року, якою було скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження, ані відсутність дисциплінарних стягнень щодо позивачки у минулому не були враховані під час винесення оскаржуваного рішення.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції , що позиція відповідача у даному випадку вказує на те, що такі обставини дисциплінарною комісією не були враховані в якості таких, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені      Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 ч.1 ст.3 вказаного Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Також в частині 1 статті 5 Закону України “Про виконавче провадження” зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Статтею 6 вказаного Закону визначено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.
Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.
При цьому суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.
Як вбачається з вищевикладених норм чинного законодавства, виконавцем у певній категорії стягнень дійсно мають бути органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Однак, ч.4 ст.6 чітко вказує, що вказані органи не є органами примусового виконання. 
Також позивачкою було зазначено та не спростовано відповідачем, виконавче провадження №57624723 було відкрито за заявою стягувача про примусове виконання рішення у справі №815/1429/18 про стягнення з Любашівського ОУПФУ Одеської області судового збору на користь ОСОБА_2 .
Згідно ст.26 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Отже, у відносинах, що аналізувались дисциплінарною комісією у якості порушення ОСОБА_1 норм законодавства про виконання рішень, першочергово було покладено в основу невірне твердження про те, що старший державний виконавець перевищив повноваження при вчиненні виконавчих дій щодо відкриття провадження, оскільки неправильне застосування  норм законодавства само по собі не може вважатись перевищенням повноважень.
Колегія суддів приймає до уваги доводи позивачки, що її дії, які дисциплінарна комісія визнала перевищенням, були направленні на забезпечення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та відновлення майнових прав стягувача.
Також з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем було обґрунтовано чим саме відрізняється перевищення повноважень від звичайної помилки при визначенні дій, що мали бути вчинені держвиконавцем за заявою стягувача, в матеріалах дисциплінарної справи та оскаржуваному наказі не обґрунтовано. 
Отже, оцінюючи доводи сторін в аспекті співмірності вини позивачки виду дисциплінарного стягнення суд апеляційної інстанції зазначає, що в оскаржуваному наказі висвітлено окремі положення щодо проходження позивачкою державної служби на посаді старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області:
абз.6 сторінки 1 Наказу №611-к – за період роботи у правління юстиції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не притягувалась (Т.1 а.с.10);
абз.7 сторінки 1 Наказу №611-к – за результатами оцінювання службової діяльності державних службовців категорії “Б” та “В” управління юстиції у 2018 році ОСОБА_1 отримала позитивну оцінку (Т.1 а.с.10);
абз.3 сторінки 4 Наказу №611-к – обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є відсутність дисциплінарних стягнень (Т.1 а.с.13);
абз.3 сторінки 4 Наказу №611-к – обставин, що обтяжують відповідальність державного службовця, немає (Т.1 а.с.13).
При цьому, оскаржуваний Наказ не містить жодної інформації, яким чином вказані дані були застосовані та чи були враховані взагалі при його прийнятті.
Так як із дисциплінарної справи №76 вбачається, що відповідачем при вирішенні питання щодо застосування до позивачки виду стягнення взагалі такі обставини враховані не були.
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Із матеріалів справи вбачається, що Наказом №2583-к від 11.12.2015 року позивачці встановлено надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 50% посадового окладу (Т.2 а.с.105), Наказом №3-к від 04.01.2016 року – 30% надбавки (Т.2 а.с.107), Наказом №1437-к від 17.06.2016 року – 30% надбавки за інтенсивність роботи (Т.2 а.с.121), Наказом №102-к від 31.01.2017 року – 50%  надбавки за інтенсивність роботи (Т.2 а.с.123). 
Наказом №1589-к від 03.12.2018 року було Затверджено висновки щодо результатів оцінювання службової діяльності державних службовців, де визначено, що ОСОБА_1 отримала позитивну оцінку (Т.2 а.с.135-138).
Будь-яких відомостей на підтвердження обставин, що обтяжують відповідальність державного службовця, матеріали особової справи не містять.
Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не наведено доводів, щодо неврахування визначених вище обставин при винесенні оскаржуваного Наказу. Тому такі дії Головного територіального управління є порушенням ст.74 Закону України “Про державну службу”, що також свідчить про протиправність прийнятого Наказу №611-к від 03.05.2019 року.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області №611-к від 03.05.2019р. “Про накладення дисциплінарного стягнення” є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки вчинення держвиконавцем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку у вигляді перевищення повноважень не доведено відповідачем належними та допустимими доказами та не підтверджується фактичними обставинами, що встановлені в ході дисциплінарного провадження, проведеного ГТУ юстиції в Одеській області за наказом №369-к від 28.03.2019р.
З огляду на те, що Наказу №611-к від 03.05.2019р. “Про накладення дисциплінарного стягнення” є протиправним, а позивачку звільнено з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, у даному випадку, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде вирішено остаточно та буде забезпечено ефективний захист прав позивачки в межах правовідносин, у яких виник спір.
Статтею ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Постановою КМУ №100 від 08.02.2005 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України “Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік” кількість робочих днів у травні 2019 року становила 21 день (з 06.05.2019 року – 20 днів), у червні 22 дні, у липні 23 дні, у серпні 21 день, у вересні 21 день (по 18.09.2019 року – 13 днів).
Тобто, у період з 06.05.2019 року по 18.09.2019 року кількість робочих днів склала 95 днів (06.05.2019р. перший робочий день після 03.05.2019р. – останній робочий день).
Середньоденна заробітна плата позивачки за останні два місяці, що передували даті звільнення, складає: (9680 грн. + 1420,50 грн.)/24 дні = 462,52 грн. (Т.3 а.с.180).
Стягненню підлягає сума за час вимушеного прогулу у розмірі 462,52 грн. * 95 днів = 43939,40 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 ст. 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо не доведеності відповідачем законності звільнення позивача з посади старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області оскаржуваним наказом за п.7 ч.2 ст.65 ЗУ “Про державну службу”, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.
У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          
          Повний текст судового рішення виготовлений 21 лютого 2020 року.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.   Єщенко О.В.