Номер провадження: 22-ц/813/3815/20 
Номер справи місцевого суду: 1506/553/2012
Головуючий у першій інстанції Калінюк Р. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк” на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 році представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , який в подальшому уточнив та просив стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на спадкове майно, посилаючись на те, що ОСОБА_2 уклала з банком кредитні договори від 29.07.2005 року та від 04.06.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 14 липня 2010 року АТ «УкрСиббанк» подало до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області вимогу кредитора на загальну суму 61 886, 75 доларів США. Спадкоємець померлої ОСОБА_2 ОСОБА_1 вимогу кредитора не задовольнив, заборгованість за зобов`язаннями померлого спадкоємця не погасив, хоча прийняв спадщину і отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, яке одночасно є предметом іпотеки (т.1 а. с. 191).
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року змінено в частині правового обґрунтування.
Постановою Верховного суду від 12 грудня 2018 року рішення апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2019 року справу прийнято до провадження.
В судові засідання на 25.06.2019 року на 14-00 г., на 22.10.2019 року на 14-00 г., на 28.01.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, судові повідомлення, які регулярно направлялися за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 повернуті до апеляційного суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.
Само по собі повернення судової кореспонденції у зв`язку з закінченням терміну зберігання само не є підставою для висновку про належне повідомлення особи, яка бере участь у справі.
Разом з тим судова колегія враховує, що справа розглядається в судах з лютого 2012 року, тобто поза межами розумного строку, на що також звертав увагу і Верховний суд у постанові від 12 грудня 2018 року при перегляді справи в касаційному порядку.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був обізнаний про існування даної цивільної справи в суді, під час розгляду справи в районному суді та під час первинного перегляду справи в апеляційному порядку, подавав клопотання про призначення судово-будівельної (оціночно-будівельної) експертизи для визначення вартості майна, набутого ним у спадщину щодо якого позивачем заявлено вимоги про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості спадкодавця та брав участь у розгляді справи через свого представника - адвоката Чубарова С.В. Проте в подальшому і ОСОБА_1 перестав виявляти інтерес-до розгляду даної цивільної справи, протягом тривалого часу не отримує кореспонденцію із суду, не цікавиться її станом, не забезпечує участь у справі представника. В свою чергу представник ОСОБА_1 адвокат Чубаров С.В. не повідомив суд про припинення здійснення ним представництва у цій справі інтересів ОСОБА_1 .
Враховуючи, наведене та приймаючи до уваги строк розгляду справи в суді, судова колегія не знаходить підстав для подальшого відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано        закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч.3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не відповідає.
Судом встановлено, що:
-29 липня 2005 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 41 000, 00 доларів США, на строк до 29 липня 2012 року;
-з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0, 10 га та 0, 15 га, розташовані за вказаною адресою;
-відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 04 червня 2007 року АТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 49 000,00 доларів США, на строк по 04 червня 2014 року;
-з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04 червня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є належні ОСОБА_2 на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,10 га, розташована за вказаною адресою;
- ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла;
-у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитними договорами станом на 28 жовтня 2011 року утворилась заборгованість, зокрема: за кредитним договором від 29 липня 2005 року в розмірі 26 580,07 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 212 029, 22 грн; за кредитним договором від 04 червня 2007 року в розмірі 47 705, 24 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 380 544, 70 грн.;
-14 липня 2010 року АТ «УкрСиббанк» подало до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області вимогу кредитора на загальну суму 61 886, 75 доларів США;
-05 серпня 2010 року АТ «УкрСиббанк» направило приватному нотаріусу Біляївського нотаріального округу Одеської області Зезик В. А. вимогу кредитора на загальну суму 61 886, 75 доларів США;
- листом від 30 вересня 2010 року приватний нотаріус Біляївського нотаріального округу Одеської області Зезик В. А. повідомив АТ «УкрСиббанк» про те, що свідоцтво про право власності у порядку спадкування за законом видано ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор має право задовольнити свої вимоги в межах вартості успадкованого майна, однак у порушення вимог частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) 2004 року позивач не виконав свій обов`язок щодо доказування вартості зазначеного майна, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.
Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів, які вчинені позичальникові за життя, лише у межах вартості спадкового майна.
Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.
За правилами частин другої, третьої статті 1281 ЦК України кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.
Недотримання визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.
Статтею 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.
Аналіз статей 16, 1282 ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.
Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, у наведеній нормі права передбачено і додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця у разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги, а тому не виключає можливість застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.
Тлумачення статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.
Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам необхідно зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.
У постанові від 12 грудня 2018 року Верховний Суд вказав на помилковість висновку апеляційного суду Одеської області у цій справі у судовому рішенні від 13.06.2017 року що кредитор отримує право на звернення стягнення на спадкове майно лише у разі відмови спадкоємця сплатити заборгованість та про те, що у зв`язку з недоведеністю кредитором відмови спадкоємця сплатити заборгованість, банк передчасно заявив вимоги про звернення стягнення на спадкове майно.
Крім того, з огляду на принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у ст.60 ЦПК 2004 року на час розгляду справи та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Тому висновок райсуду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яка вартість майна, отриманого відповідачем у спадщину, суперечить вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.
Враховуючи наведене, апеляційний суд з урахуванням встановлених у справі обставин, що на час відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_2 мала невиконані зобов`язання за 2-ма кредитними договорами у загальному розмірі 74 285,31 доларів США, в тому числі: за кредитним договором № 2934-08 ОФ П від 29.07.2005 року (з урахуванням додаткової угоди) у розмірі: 22 428,65 доларів США за тілом кредиту та сумарна заборгованість за простроченими процентами 4 151,42 (3 654,62 + 496,8) доларів США, а всього разом 26 580,07 доларів США та за кредитним договором №11164260000 від 04.06.2007 року (з урахуванням додаткової угоди) у розмірі: 39 458,10 доларів США за тілом кредиту та сумарна заборгованість за простроченими процентами 8 247,14 (1 175,67+ 7 071,47) доларів США, а всього 47 705,24 доларів США, а також приймаючи до уваги, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2  та отримав свідоцтво на право власності в порядку спадкування за законом на:
-житловий будинок АДРЕСА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів, що розташована на території Біляївської
міської ради Одеської області, АДРЕСА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0,1500 га, що розташована на території Біляївської міської ради Одеської АДРЕСА_1 . 
є ОСОБА_1 , та враховуючи, що кредитор звернувся з вимогою до спадкоємця боржника без порушення строків передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, вимоги про звернення стягнення на спадкове майно, яке виступало предметами іпотеки з оґляду на те, що за життя основне зобов`язання виконано не було, є обгрунтованими.
Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
При цьому ухвалюючи власне судове рішення, апеляційний суд при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, має встановити окрім обсягу спадкового майна також і його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
У постанові від 12 грудня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на ненадання апеляційним судом під час первісного перегляду справи в апеляційному порядку належної оцінки звіту про вартість нерухомого майна про звернення стягнення на яке, як на спадкове, заявлені вимоги в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами померлого боржника.
Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлового будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок площею 0,10 га. та 0,15 га. відповідно, які розташовані на території Біляївської міської ради Одеської області, АДРЕСА_1 , вартість житлового будинку АДРЕСА_1 на час складання звіту 22.05.2017 року становить 1 371 000 грн., вартість земельної ділянки площею 0,10 га. - 109 000 грн., вартість земельної ділянки 0,15 га. - 126 000 грн., а всього разом 1 606 000 грн.
Судова колегія звертає увагу, що поверненню підлягають грошові кошти в тому розмірі та в тій валюті, в якій укладалися кредитні договори за якими виникла заборгованість спадкодавця на час відкриття спадщини.
Тем не менше позивачем заявлено вимоги про звернення стягнення на спадкове майно в рахунок погашення заборгованості в іноземній валюті - доларах США із одночасним застосуванням еквіваленту у національній валюті України - гривні, встановленому, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на момент здійснення розрахунку позивачем заборгованості.
Визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті, в якій фактично укладалися спадкодавцем кредитні договори, а і у її гривневому еквіваленті, по суті є зайвим, що вбачається зі змісту правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року, якою роз`яснено, що належним виконанням рішення є перерахування коштів в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривнях.
Тобто позовні вимоги АТ „УкрСиббанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на спадкове майно слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту №2934-08 ОФ П від 29.07.2005 року та № 11164260000 від 04.06.2007 року в розмірі 74 285,31 доларів США шляхом звернення стягнення на спадкову масу в межах її вартості на час фактичного виконання судового рішення, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів, що розташована на території Біляївської міської ради Одеської АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,1500 га, що розташована на території Біляївської міської ради Одеської області, АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи ухвалення апеляційним судом нового судового рішення згідно з яким позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову до суду першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам від сплаченого судового збору в суді першої інстанції та в апеляційному суді. Як вбачається з постановою апеляційного суду задоволено вимоги у доларах США у повному обсязі. Частковість задоволення вимог обумовлена виключенням гривневого еквіваленту. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплаченого за подання позовної заяви - 3 219 грн. та за подання апеляційної скарги 3 540 грн. 90 коп., а всього 6 759 грн. 90 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк”- задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на спадкове майно - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту №2934-08 ОФ П від 29.07.2005 року та № 11164260000 від 04.06.2007 року в розмірі 74 285,31 доларів США шляхом звернення стягнення на спадкову масу в межах її вартості, а саме на:
-житловий будинок АДРЕСА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів, що розташована на території Біляївської міської ради Одеської області АДРЕСА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0,1500 га, що розташована на території Біляївської міської ради Одеської АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» витрати на сплату судового збору у розмірі 6 759 грн. 90 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 04.02.2020 року

Головуючий         О.М. Таварткіладзе 

Судді:         А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова