Справа № 463/3753/19                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3125/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       20 січня 2020 року                                                                         м. Львів

Справа № 463/3753/19                                 
Провадження № 22-ц/811/3125/19               
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.,
суддів Савуляка Р.В., Шандри М.М.
розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін
на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2019 року у складі судді Жовніра Г.Б.
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, - 
ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено повністю.
Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 027,00 грн (дві тисячі двадцять сім гривень) щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 13.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у межах суми платежу за один місяць на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 027,00 грн (дві тисячі двадцять сім гривень).
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування обставин справи та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що судом не було враховано вимоги положення ст. 182 СК України, а саме майнового стану відповідача, оскільки відповідач не має постійного місця праці, а позивачка з дітьми проживає у будинку батьків відповідача, які оплачують комунальні послуги. Стверджує, що відповідач надавав утримання дітям.
Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2019 року скасувати та винести постанову про задоволення позову частково, а саме визначити розмір аліментів у сумі 1 014,00 грн. на кожну дитину до досягнення повноліття.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до  ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Встановлено, що від шлюбу у сторін є неповнолітні діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано.
Діти залишились проживати з позивачкою.
Суд першої інстанції врахувавши прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок обох батьків на утримання дітей, прийшов до висновку, що необхідно стягувати із відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 аліменти, щомісячно, у твердій грошовій сумі 2 027,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 13 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Згідно із положеннями Закону прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.
Положенням Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
У відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
ОСОБА_2 в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не має постійного місця працевлаштування, що підтверджується копією трудової книжки.
Проте такий доказ судом до уваги не береться, оскільки в матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон із відміткою про взяття відповідач на тимчасовий консульський облік з 07 листопада 2018 до 06 жовтня 2020 року, копією дозволу відповідача на тимчасове проживання в Польщі на той самий період, а також долучена відповідачем копія засвідчення про обслуговування кредитної позики відповідача банком Варшави .
Вказані докази, а також твердження та докази подані відповідачем про відпочинок з дітьми в Польщі свідчать, що відповідач проживає в Польщі, а тому трудова книжка, яка перебуває в обігу на території України не може свідчити про працевлаштування відповідача.
При цьому суд зазначає, що відповідач приховав від суду місце свого проживання, місце праці та доходи, ані доводів з цього приводу, ані відповідних доказів не подав. Тобто відповідач діяв недобросовісно, що на думку суду свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх процесуальних обов`язків, а також про намір ухилитися від утримання дітей в необхідному обсязі.
Суд наголошує, що згідно ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Доводи відповідача про забезпечення дітей відпочинком не впливають на законність оскаржуваного рішення. А доводи відповідача про проживання позивачки з дітьми у будинку батьків відповідача та оплату останніми комунальних послуг не підтверджені доказами та частково спростовані долученою позивачкою випискою по банківській карті. Крім того такі заперечення у суді першої інстанції відповідачем не наводились, що виключає можливість їх врахування судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог СК України, з врахуванням положень про прожитковий мінімум ЗУ «Про державний бюджет», виходячи на сам-перед з інтересів дітей, приходить до висновку про те, що рішення суду в частині визначення розміру аліментів слід залишити без змін та стягувати аліменти щомісячно, у твердій грошовій сумі 2 027,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 13 травня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
При цьому діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.
Доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 січня 2020 року.

Головуючий 

Судді