Постанова                                            
Іменем  України                                            
22 січня 2020 року
м. Київ
справа № 554/6010/16-ц
провадження № 61-16989св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: приватне підприємство «Мегапол», відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби,
треті особи: відділ управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, акціонерний банк «Родовід Банк», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Полтавської області 
від 29 січня 2018 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Панченка О. О., Прядкіної О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Мегапол» (далі - ПП «Мегапол»), відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області), треті особи: Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - УПД ГУНП в Полтавській області), акціонерний банк «Родовід Банк» (далі - АБ «Родовід Банк»), про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту. 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2012 року її визнано засновницею ПП «Мегапол» з часткою в статутному капіталі - 75%. 30 листопада 2015 року нею було подано заяву про вихід зі складу учасників ПП «Мегапол». Рішенням загальних зборів засновників ПП «Мегапол» від 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 було виключено зі складу учасників ПП «Мегапол» з часткою 20 % статутного капіталу, що становить 200 000 грн. У зв`язку з тим, що вільних обігових коштів на підприємстві не було, їй було виділено у власність у рахунок відшкодування частки статуного капіталу рухоме майно, а саме: 
1) причіп МАЗ бортовий модель 837810-042, реєстраційний номер 
НОМЕР_1 ; 2) автомобіль МАЗ бортовий вантажний, реєстраційний номер 
НОМЕР_2 ; 3) автомобіль МАЗ вантажний бортовий тентований, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; 4) причіп МАЗ бортовий тентований, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; 5) автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; 6) автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_6 
Інші 55 % ОСОБА_1 . продала ОСОБА_3 .
Однак, у зв`язку з тим, що вказані автомобілі входять до складу майна підприємства, на них було накладено арешт в рамках стягнення заборгованості, що робить неможливим їх переоформлення на неї. Крім того, протокол загальних зборів приватного підприємства не є правовстановлюючим документом, а тому ОСОБА_1 не може оформити право власності.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на вищезазначене майно та звільнити його з-під арешту.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно: причіп МАЗ бортовий, модель 837810-042, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль МАЗ бортовий вантажний, модель 630308-233, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль МАЗ вантажний бортовий тентований, модель 630308-024, реєстраційний номер НОМЕР_3 , причіп МАЗ бортовий тентований, модель 83781-012, реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_7 , автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_6 . Звільнено з-під арешту указане рухоме майно.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що керуючись статтями 321, 328, 392 ЦК України, суд дійшов висновку, що для можливості реалізації права власності позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном, необхідно визнати за нею право власності на зазначені автомобілі, які були передані їй у власність у зв`язку з виходом з числа засновників 
ПП «Мегапол» та звільнити їх з-під арешту.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 29 січня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 липня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів, що у позивача у порядку, визначеному законодавством виникло право власності на вищевказані транспортні засоби.
Крім того, 24 жовтня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При цьому, відомості про те, що в період проведення загальних зборів, якими передано у власність позивачу спірне майно, накладений арешт на майно ПП «Мегапол» було знято, матеріали справи не містять.
Таким чином, загальні збори засновників ПП «Мегапол» 30 листопада 
2015 року не мали права відчужувати спірне майно шляхом виділення його ОСОБА_1 , оскільки на нього був накладений арешт.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України ОСОБА_1 не довела, що у неї у порядку, визначеному чинним законодавством, виникло право власності на вищевказане майно і це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також те, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності.
Також апеляційний суд зазначив, що відповідачами у справі про зняття арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, тоді як ПАТ «Родовід Банк» залучений до участі у справі як третя особа, а не відповідач.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду,                         ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
У липні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2019 року справу за позовом 
ОСОБА_1 до ПП «Мегапол», ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області, треті особи: УПД ГУНП в Полтавській області, АБ «Родовід Банк», про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду за результатом перегляду справи ґрунтується не на доводах апеляційної скарги ПАТ «Родовід Банк», що є виходом за межі розгляду справи апеляційним судом. Апеляційний суд не мотивував доводів апеляційної скарги. Безпідставними є доводи апеляційного суду щодо процесуального статусу ПАТ «Родовід Банк», якого залучено до участі у справі третьою особою, а не відповідачем, оскільки це не вплинуло на права останнього щодо подання доказів та оскарження рішення.
Враховуючи те, що рішення загальних зборів засновників 
ПП «Мегапол» від 30 листопада 2015 року не оскаржене, підстави набуття у ОСОБА_1 права власності на спірне  майно є законними, вимоги щодо визнання права власності ґрунтуються на законі, зокрема на нормах корпоративного права. Тому ОСОБА_1 є добросовісним набувачем майна, на яке накладено арешт. Крім того, враховуючи правовий режим приватного підприємства, ОСОБА_1 вже була власником спірного майна, як власник відповідної частки у приватному підприємстві, а її вихід із числа засновків ПП «Мегапол» юридично є лише виділом цього майна на законних підставах.     
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому воно просило відмовити у задоволенні вказаної касаційної скарги. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 02 лютого 2012 року у справі № 2-7814/12 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ПП «Мегапол» про визнання засновниками приватного підприємства, визнано ОСОБА_5 засновником ПП «Мегапол» з часткою в статутному капіталі ПП «Мегапол» 75%. 25 % частки у статутному капіталі ПП «Мегапол» визнано за 
ОСОБА_4 . Вказане рішення ніким не оскаржувалось, набрало законної сили.
30 листопада 2015 року ОСОБА_5 було подано нотаріально посвідчену заяву, в якій було повідомлено ПП «Мегапол» про зменшення її частки в статутному капіталі у зв`язку з відчуженням на підставі договору купівлі продажу у розмірі 55 %, що складає в грошовому еквіваленті 550 000 грн громадянину ОСОБА_3 (а. с. 17, т. 1).
У той же день ОСОБА_5 , як власницею 20 % статутного капіталу, що залишилась після продажу частки 55 %, було подано нотаріально посвідчену заяву про вихід зі складу засновників ПП «Мегапол» за власним бажанням (а. с. 16, т. 1).
Рішенням загальних зборів засновників ПП «Мегапол» від 30 листопада 2015 року було прийнято рішення про виключення зі складу учасників 
ПП «Мегапол» з часткою 20 % статутного капіталу ОСОБА_5 . Зменшено розмір статутного капіталу підприємства у відповідності до частки 
ОСОБА_5 , яка виключена із статутного капіталу, на 200 000 грн. Ухвалено провести відповідні розрахунки з ОСОБА_5 щодо виплати їй вартості частки 20 % у статутному капіталі підприємства у зв`язку з виходом з числа засновників підприємства (а. с. 18, т. 1).
Також, оскільки вільних обігових коштів на підприємстві не було, керуючись пунктом 4.4 статуту ПП «Мегапол» та даних бухгалтерського обліку щодо вартості частки 20 % у статутному капіталі підприємства, було прийнято рішення про виділення ОСОБА_5 у власність в рахунок відшкодування частки у статутному капіталі, у зв`язку з виходом зі складу учасників підприємства, рухоме майно, що є предметом спору, а саме: 1) причіп МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; 2) автомобіль МАЗ бортовий вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; 3) автомобіль МАЗ вантажний бортовий тентований, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; 4) причіп МАЗ бортовий тентований, реєстраційний номер НОМЕР_9 ; 5) автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_10 ; 6) автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_6 .
22 серпня 2008 року між AT «Родовід Банк» та ПП «Мегапол» був укладений кредитний договір № 54.8/01-КЛВ-08 та кредитний договір № 54.8/02-КЛВ-0, за умовами яких банк відкрив позичальнику дві відновлювальні кредитні лінії по 2 499 000 грн кожна, а позичальник зобов`язувався повернути кредити не пізніше 22 серпня 2010 року, згідно графіку зниження ліміту.
У цей же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеними кредитними договорами було укладено ряд договорів зокрема: між банком та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (майновий поручитель) укладено договір іпотеки № 54.8/01-3.1-08, відповідно до якого майновий поручитель передає, а банк приймає в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю і споруди та земельну ділянку, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 ; господарський двір та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; між банком та ПП «Мегапол» укладений договір застави рухомого майна № 54.8/01-3-08, відповідно до якого позичальник передав, а банк прийняв у заставу рухоме майно - технологічне обладнання в кількості 67 найменувань (згідно переліку до договору застави рухомого майна); між банком та ПП «Мегапол» укладений договір застави майнових прав № 54.8/01-3.2-08, відповідно до якого позичальник передав, а банк прийняв у заставу майнові права за договором № 3 від 16 січня 2008 pоку, укладеним між позичальником та ОСОБА_7 .
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09 березня 
2011 року у справі № 27/104 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до 
ПП «Мегапол» про стягнення заборгованості у сумі 4 614 433,95 грн за кредитним договором № 54.8/01-КЛВ-08 та кредитним договором 
№ 54.8/02-КЛВ-08 від 22 серпня 2008 року, заявлені позовні вимоги були задоволені частково, а саме: стягнуто з ПП «Мегапол» на користь 
ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором 
№ 54.8/01-КЛВ-08 від 22 серпня 2008 року в сумі 2 220 185,55 грн та заборгованість за кредитним договором № 54.8/02-КЛВ-08 від 22 серпня 2008 року в сумі 2 384 943,95 грн. Провадження у справі в частині стягнення 300 грн припинено; в частині стягнення пені в сумі 9 004,45 грн відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат; відстрочено виконання рішення суду від 09 березня 2011 року у справі № 27/104 на шість місяців - до 09 вересня 2011 року
26 квітня 2011 року Господарським судом Полтавської області виданий відповідний наказ та 20 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 27/104 від 09 березня 2011 року.
24 жовтня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами державного виконавця накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику - ПП «Мегапол» у межах суми звернення стягнення: 
4 630 815,28 грн та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, що підтверджується ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16 січня 2012 року.
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає у повному обсязі. 
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми необхідно установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.
Правове регулювання відносин, пов`язаних з виникненням права власності на транспортні засоби, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.  
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Згідно з статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження»                            у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешт державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», у зазначеній редакції, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Ураховуючи зазначене, акт опису й арешту майна носить обов`язковий характер.
При цьому сам по собі факт не внесення відомостей про існування заборони на відчуження спірного нерухомого майна до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право розпоряджатися нерухомим майном, ураховуючи, що про встановлену державним виконавцем заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України: від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 01 лютого 2017 року у справі № 6-2360цс16.
По суті до такого самого висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц 
(провадження № 14-149цс18), від 03 квітня 2019 року у справі                                    № 755/5072/17 (провадження № 14-100цс19).
Суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що 24 жовтня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 
При цьому, відомості про те, що в період проведення загальних зборів, якими передано у власність позивачу спірне майно, накладений арешт на майно 
ПП «Мегапол» було знято, матеріали справи не містять. Таким чином, загальні збори засновників ПП «Мегапол» 30 листопада 2015 року не мали права відчужувати спірне майно шляхом виділення його ОСОБА_1 , оскільки на нього був накладений арешт.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України ОСОБА_1 не довела, що у неї у порядку визначеному чинним законодавством виникло право власності на вищевказане майно і це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також те, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності.
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 вже була власником спірного майна, як власник відповідної частки у приватному підприємстві, а її вихід з числа засновків ПП «Мегапол» юридично є лише виділом цього майна на законних підставах є необґрунтованими, оскільки загальні збори засновників ПП «Мегапол» 30 листопада 2015 року не мали права відчужувати спірне майно шляхом виділення його ОСОБА_1 , оскільки на нього був накладений арешт постановою державного виконавця від 24 жовтня 2011 року.
Посилання касаційної скарги на те, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки всім доводам апеляційної скарги спростовуються наступним.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд вийшов за межі вимог апеляційної скарги, що є порушенням закону, відхиляються Верховним Судом, оскільки якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, згідно з частиною третьою статті 303 ЦПК України, апеляційний суд доводами апеляційної скарги не обмежений.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанову суду апеляційної інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Отже, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
О. М. Осіян
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович