ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/24752/15                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 04 листопада 2019 року) у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників (правонаступник - Офісу великих платників податків ДФС), Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві про визнання бездіяльності Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків в частині неприйняття рішення щодо списання безнадійного податкового боргу в сумі 30691379, 53 грн протиправною; зобов`язання Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу в сумі 30691379, 53 грн.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2016 р. позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників у частині неприйняття рішення щодо списання безнадійного податкового боргу публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (ЄДРПОУ 00153117) у розмірі 30691379, 53 грн. Зобов`язано державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві прийняти рішення про списання безнадійного податковою боргу публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (код ЄДРПОУ 00153117) у розмірі 30691379, 53 грн.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 р. апеляційні скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2016 р. скасовано. У задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Верхового Суду від 14.11.2018 р. касаційну скаргу ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» задоволено частково. Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2016 р. та Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалюючи таке судове рішення, Верховним Судом зауважено, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованих територіях України, що свідчить про передчасність висновку судів про поширення на спірні відносини положень статті 101 ПК України та Порядку № 577.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що всупереч вимог постанови ВС судом першої інстанції не було перевірено наявності чи відсутності відповідних обставин. 
Натомість, апелянт зауважує, що оскільки податковий борг у позивача виник на підставі декларацій з податку на прибуток за 2013 рік та рентної плати за користування надрами за 2014 рік, то наступні дні за граничними сплатами податкових зобов`язань у розумінні ПК України припадають на дати, що є пізнішими 20.02.2014 р.
Відзив до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 23.01.2020 р. постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є юридичною особою, яка здійснювала основну господарську діяльність на території АР Крим та м. Севастополя.
На момент розгляду справи судом першої інстанції позивача зареєстровано за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 26, оф. 505.
27.08.2015 р. позивач звернувся до податкового органу із заявою, в якій просив списати безнадійний податковий борг у розмірі 115126239, 43 грн.
13.11.2015 р. Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офіс з обслуговування великих платників повідомлено позивача про часткову відмову у списанні податового боргу, так як сума податкового боргу, заявлена позивачем до списання, складається із заборгованості з грошових зобов`язань за 2013 рік (7650856, 80 грн) та за січень 2014 року (23040522, 73 грн), в той час як датою настання форс-мажорних обставин у сертифікаті ТПП України від 25.11.2014 року № 2018 вказано 27.02.2014 року.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У відповідності з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
З огляду на вказану норму, Верховний Суд у даній справі дійшов висновку, що невиконання платником податку обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Законом № 1636, положення якого набрали чинності 27 вересня 2014 року, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 26 такого змісту: «На період дії Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» цей Кодекс застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».
Пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі - Закон № 1207), який набрав чинності з 27 квітня 2014 року, установлено, що цей Закон втрачає чинність з моменту повернення тимчасово окупованої території під загальну юрисдикцію України за умови попереднього і повного відшкодування збитків, нанесених внаслідок такої тимчасової окупації, у тому числі моральних збитків примусово переміщених осіб, або з дня прийняття Верховною Радою України рішення про визнання цього Закону таким, що втратив чинність.
За змістом частини другої статті 2 Закону № 1207 датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
У відповідності до положень підпункту 12 пункту 12.3 статті 12 Закону № 1636 під час тимчасової окупації справляння податків і зборів, єдиного соціального внеску та застосування реєстраторів розрахункових операцій відносно території ВЕЗ «Крим» діють з урахуванням того, що зупиняється застосування до платників податків із місцезнаходженням на території ВЕЗ «Крим» норм статей 59, 60, 87 - 101, 124, 126 і 129 ПК України.
При цьому, пунктом 15.1 статті 15 Закону №1636 визначено, що будь-якій юридичній особі - резиденту України, яка змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України списується податковий борг, суми розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань за будь-якими податками (зборами, обов`язковими платежами), що виникли з моменту тимчасової окупації.
Вказана норма не містить застережень щодо можливості розширеного її тлумачення.
З огляду на вказані норми, ВС зазначив, що попри посилання позивача на необхідність застосування щодо нього згаданих положень законодавства у зв`язку із зміною місцезнаходження, судами попередніх інстанцій так і не перевірено наявності чи відсутності відповідних обставин, з якими  Закон  пов`язує можливість списання податкового боргу юридичній особі - резиденту України, та, як наслідок, не надано відповідної правової оцінки тому, чи можуть спірні суми грошових зобов`язань вважатися податковим боргом та бути списаними у відповідності до пункту 15.1  статті 15 Закону № 1636.
Апелянт наголосив, що судом першої інстанції вказаний висновок не був врахований.
В той же час, колегія суддів зазначає, що у відповідності до пп.  49.18.1, пп.  49.18.3  п.  49.18  ст.  49 податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: - календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; - календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на вказані норми, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що станом на дату початку тимчасової окупації жодне з грошових зобов`язань не набуло статусу податкового боргу, оскільки не сплинув граничний строк погашення таких зобов`язань.
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду першої інстанції та приймаються колегією суддів в якості належних.
При цьому, у відповідності до пунктів 4.1, 4.2 Р. IV Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013   р. № 577, у випадках, передбачених  підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II  цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню.
До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в  підпункті 4 пункту 2.1 розділу II  цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.
За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає  рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Згідно відомостей ЄДРЮОФОП та громадських формувань позивач перебуває на обліку Головного управління ДПС у місті Києві.
З огляду на наведене, позовну вимогу про зобов`язання прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу в сумі 30691379, 53 грн належить задовольнити до вказаного відповідача.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування. 
Відповідно до ст. 139 КАС України вирішенню підлягає питання про розподіл судових витрат.
При цьому, у відповідності до ч. 8 ст. 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З огляду на те, що звернення до суду з позовом ініційовано позивачем через протиправну бездіяльність Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, правонаступником якого є Офіс великих платників податків ДПС, колегія суддів вважає, що судові витрати підлягають стягненню у повному розмірі саме з цього органу.
Розмір судових витрат становить 11122, 20 грн, що складається з витрат за подання позову (а. с. 3, 30 Т.1), витрат за подання касаційної скарги (а. с. 208 Т. 2), витрат за подання апеляційної скарги (а. с. 35 Т. 4).
Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» до Офісу великих платників податків ДПС, Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДПС в частині неприйняття рішення щодо списання безнадійного податкового боргу у розмірі 30691379, 53 гривень.
Зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві (ЄДРПОУ 43141267, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у розмірі 30691379, 53 гривень (тридцять мільйонів шістсот дев`яносто одна тисяча триста сімдесят дев`ять гривень 53 копійки) на користь публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (ЄДРПОУ: 00153117, місцезнаходження: 01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 26, офіс 505).
Стягнути з Офісу великих платників податків ДПС (ЄДРПОУ 43141471, місцезнаходження: 04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 1-Г) на користь публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (ЄДРПОУ: 00153117, місцезнаходження: 01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 26, офіс 505) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11122, 20 гривень (одинадцять тисяч сто двадцять дві гривні 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                                   	                   О. О. Беспалов	
Суддя 	                         В. Ю. Ключкович	
Суддя	                 А. Б. Парінов	

(Повний текст постанови складено 23.01.2020 р.)