П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2201/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
20 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року  (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ліквідаційна комісія УМВС України у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Ліквідаційна комісія УМВС України у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницькому окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
11 грудня 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 грудня 2019 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу МВС України від 06.02.2001 року №85 звільнений з органів внутрішніх справ України. Відповідно до свідоцтва про хворобу №105 від 18.02.2011 року, виданого Військово лікарською комісією УМВС України, захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 
За результатами первинного огляду МСЕК 09.01.2013 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до огляду МСЕК серії 10 ААБ №564679 від 09.01.2013 року.
Відповідно виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії АВ №0038388 позивачу 30.01.2019 року встановлено ІІ групу інвалідності. Згідно зазначених документів МСЕК захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Ступінь втрати працездатності становить 70%.
09.04.2019 року позивач звернувся до Управління МВС України в Хмельницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС.
Листом департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 26.04.2019 року №15/2-1669 матеріали з питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги повернуті до Ліквідаційної комісії УМВСУ в Хмельницькій області без прийняття рішення. Вказано, що з дати первинного огляду МСЕК позивача - 09.01.2013 року та встановлення ІІІ групи інвалідності до повторного огляду - 30.01.2019 року та встановлення ІІ групи інвалідності пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений пунктом 4 Порядку №850 дворічний термін.
Ліквідаційна комісія УМВСУ в Хмельницькій області листом від 06.05.2019 року №583/121/29/05-2019 повідомила позивача про повернення матеріалів МВС України без права на виплату одноразової грошової допомоги.
Позивач вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.
Згідно із частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-XII ( далі - Закон №565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що  настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або  не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після  закінчення  цього  строку,  але  внаслідок захворювання або нещасного  випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ,   залежно   від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі  250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму,  встановленого законом для працездатних  осіб,  -  у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного  прожиткового  мінімуму,  встановленого  законом  для працездатних  осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та  на  умовах,  визначених Кабінетом Міністрів України.
Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року. При цьому у пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
На виконання положень статті 23 Закону № 565-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року № 850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).
Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 3 Порядку №850 встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Пунктом 8 Порядку №850 встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції:
- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу;
- витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Згідно із пунктом 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, Міністерство внутрішніх справ України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.
Виключний перелік підстав для відмови у виплаті грошової допомоги визначено пунктом 14 Порядку №850 відповідно до якого призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;
- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Аналізуючи доводи апелянта щодо правомірності дій Міністерства внутрішніх справ України при прийнятті рішення про відмову в задоволенні виплати одноразової грошової допомоги позивачу, колегія суддів вказує на слідуюче.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 09.04.2019 року позивач звернувся до Управління МВС України в Хмельницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС.
Отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись пунктом 8 Порядку № 850,  УМВС України в Хмельницькій області, направила висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.
Проте, в порушення вимог п.9 Порядку №850, МВС України не прийняло за результатом розгляду документів рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а лише листом повернуло Ліквідаційній комісії УМВС України у Хмельницькій області матеріали без прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, з посиланням на те, що з дати первинного огляду МСЕК позивача до повторного огляду пройшло більше 2 років, що перевищує передбачений Порядком №850 двохрічний термін.
Колегія суддів вважає, що спосіб, у який Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ-ї групи інвалідності, Законом № 565-ХІІ та Порядком № 850 не передбачені та суперечить зазначеним вище нормам матеріального права.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17.
Також, у постанові від 19 лютого 2019 року в справі №802/498/18-а Верховний Суд також дійшов висновку про те, що повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства, Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції не передбачено, а тому повернення документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить Порядку №850.
Крім того, Верховний Суд від 17.12.2018 року по справі № 509/4156/15-а, зазначив, що відсутність відповідного рішення в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу, тому на думку суду така відмова відповідача викладена у листі від 26.04.2019 року №15/2-1669 є протиправною, а неприймаючи рішення про призначення або  про відмову в призначенні грошової допомоги відповідач фактично вчинив протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті мотивованого рішення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не прийнято рішення у відповідності до вимог Закону № 565-ХІІ та Порядку № 850, що свідчить про протиправні дії Міністерства внутрішніх справ України.
Колегія суддів зауважує, що відсутність належним чином оформленого рішення МВС про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги після спливу встановленого Порядком №850 місячного строку після надходження документів, не зважаючи на надсилання листа про розгляд матеріалів з питання призначення одноразової грошової допомоги, свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з тих, які він повинен ухвалити за законом. 
В рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права позивача буде визнання відмови Міністерства внутрішніх справ України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи з 30 січня 2019 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ, викладену у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 26 квітня 2019 року №15/2-1669 протиправною та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути питання щодо призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи з 30.01.2019 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.
За правилами ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Проаналізувавши доводи апелянта та наявні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам,  у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, то підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.