ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/3879/17                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції:  
                                                                                                                             Келеберда В.І.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
30 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області до Товариства з обмеженої відповідальністю «Софілайт» про стягнення штрафних санкцій в розмірі 8   500, 00 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року, Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженої відповідальністю «Софілайт» (далі - відповідач) та просить суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» на користь держави в особі Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області штрафні санкції в розмірі 8 500, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що листом від 02 грудня 2016 року № 14/7/08-1/2543 філію Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» повідомлено про початок проведення перевірки характеристик продукції Електрична лампа розжарювання ТМ Philips NR63    230VE27ES та запропоновано прибути на адресу позивача з необхідними документами, також позивачем зазначено, що вказаний лист отримано особисто директором Філії Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» Камінським А. С. 05 грудня 2016 року. На думку позивача лист від 02 грудня 2016 року № 14/7/08-1/2543 проігноровано, жодних документів на адресу позивача не надано. 
На підставі викладеного із врахуванням видаткової накладної № 1548 від 23 вересня 2015 року та керуючись пунктом 3 статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» позивачем складено акт перевірки характеристик продукції від 09 грудня 2016 року № 000040.
Позивачем матеріали перевірки надіслані філії Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» листом від 14 грудня 2016 року № 14/7/09-3/2677. 
В подальшому позивачем, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» до Відповідача як до особи, яка ввела продукцію в обіг постановою про накладання штрафних санкцій № 1 від 12 січня 2017 року застосовано штрафну санкцію за введення в обіг продукції, яка не відповідає вимогам технічних регламентів у сумі 8    500,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову Держпродспоживслужби в Миколаївській області про накладання штрафних санкцій № 1 від 12 січня 2017 року.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що на підставі листа Держпродспоживслужби України від 28 листопада 2016 року № 603-151-11/22882, наказу позивача щодо проведення позапланового заходу з державного нагляду (контролю) від 08 грудня 2016 року № РН-02-2016, направлення на проведення перевірки з питань дотримання вимог законодавства про державний ринковий нагляд від 08 грудня 2016 року, позивачем в період з 08 грудня по 09 грудня 2016 року    проведено позапланову невиїзну перевірку характеристик продукції в філії Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» у м. Миколаїв, за адресою: м. Миколаїв, вулиця Мала Морська, 108.
Позивач листом від 02 грудня 2016 року № 14/7/08-1/2543 повідомив філію Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» про початок проведення перевірки характеристик продукції Електрична лампа розжарювання ТМ Philips NR63    230VE27ES та запропонував прибути на адресу позивача з необхідними документами. 
Вказаний лист отримано особисто директором Філії Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» Камінським А. С. 05 грудня 2016 року. 
Проте, відповідач зазначає, що на час направлення позивачем листа від 02 грудня 2016 року № 14/7/08-1/2543 філія Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» була ліквідована, про що 02 листопада 2016 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 10741040017050600, а від так відповідач належним чином не проінформований. 
Також, вказує на неприпустимість підстави перевірки, що визначена листом від 02 грудня 2016 року № 14/7/08-1/2543 та в зв`язку з тим, що у відповідності до статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не надано копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) вважається таким, що неналежним чином ознайомлений з підставою проведення позапланового заходу.
На думку позивача лист від 02 грудня 2016 року № 14/7/08-1/2543 проігноровано, жодних документів на адресу позивача не надано. 
В подальшому, посадовими особами позивача із врахуванням видаткової накладної № 1548 від 23 вересня 2015 року та керуючись пунктом 3 статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» складено Акт перевірки характеристик продукції від 09 грудня 2016 року № 000040, відповідно до якого встановлено порушення та відсутність на зовнішній стороні індивідуальної упаковки електричної лампи енергетичні етикетки що передбачені пунктом 6 Постанови КМУ від 27 травня 2015 року № 340 «Про затвердження Технічного регламенту енергетичного маркування електричних ламп та світильників».
Не погоджуючись із викладеним, відповідач вказує, що не є особою, яка ввела продукцію у обіг, згідно видаткової накладної № 3055003196 від 28 серпня 2015 року, інформація про виробника товару наявна на упаковці продукції, що перевірялась, а від так підлягає звільненню від відповідальності. 
Позивач надіслав матеріали перевірки на адресу філії Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» рекомендованим листом від 14 грудня 2016 року № 14/7/09-3/2677, який отриманий філією Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» 24 грудня 2016 року.
За результатом розгляду матеріалів позапланової невиїзної перевірки характеристик продукції вілії Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФІЛАЙТ» у м. Миколаїв, керівник органу ринкового нагляду прийняв рішення про накладення штрафної санкції за введення в обіг продукції, яка не відповідає вимогам технічних регламентів, про що складена постанова про накладання штрафних санкцій №1 від 12 січня 2017 року.
Не погоджуючись із строком розгляду справи та строком винесення постанови про накладання штрафних санкцій №1 від 12 січня 2017 року Відповідач зазначає, що згідно пунктів 5 та 6 частини 5 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» керівник органу ринкового нагляду повинен прийняти рішення про накладення штрафної санкції у строк до 29 грудня 2016 року, спираючись на лист Позивача від 14 грудня 2016 року № 14/7/09-3/2677.
Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.
Згідно з частиною 2  статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України       завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Нормативно-правовим актом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, є    Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ    (далі - Закон № 1023).
У частині 1 статті 6    Закону № 1023    встановлено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 5    Закону № 1023    - держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із    законом, а також суди.
Відповідно до пунктів 1, 2 та пункту 13 частини 1 статті 26    Закону № 1023    центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, зокрема:       перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів; накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23    цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає    Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»    (далі - Закон).
Згідно зі    статтею 1 Закону    державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 Закону орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених    законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства. Органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані, зокрема, повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом.
Згідно зі статтею 26 Закон № 1023 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, зокрема, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів.
Також, Постановою КМУ від 17 серпня 2002 р. № 1177 «Про затвердження Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів» визначається процедура накладення стягнень уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів з суб`єктів господарювання - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб (їх філій, представництв, відділень) і фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів.
У даному випадку, позивачу надається право реалізовувати його компетенцію на проведення позапланової перевірки та оформлення результатів такої перевірки, а тому заперечення Відповідача, в частині того що Позивач не мав законних підстав щодо проведення перевірки - спростовуються.
Частинами 1, 2 статті 7 Закону    передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. 
Частиною 1 та 3 статті 6 Закону передбачено, що перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.    Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Таким чином із наявним матеріалів встановлено, що лист позивача від 02 грудня 2016 року № 14/7/08-1/2543 не має правового підґрунтя, оскільки створений до прийняття наказу щодо проведення позапланового заходу з державного нагляду (контролю) від 08 грудня 2016 року № РН-02-2016, а з направленням від 08 грудня 2016 року № 40 на проведення перевірки з питань дотримання вимог законодавства про державний ринковий нагляд відповідача належним чином не повідомлено, про що свідчить останній абзац відповідного документа.
Акт перевірки - це службовий документ, що підтверджує факт проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу та відображає її результати, є носієм певної інформації, однак не тягне за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов`язків позивача, оскільки передує прийняттю акту індивідуальної дії, який породжує певні правові наслідки та підлягає оскарженню у встановленому процесуальним законодавством порядку.
Колегія суддів зазначає, що акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому повинна використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення господарюючому суб`єкту відповідних заходів та/або санкцій. При цьому, акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів. Висновки акта перевірки не є остаточними, оскільки господарюючий суб`єкт має право надати свої зауваження до відповідного акта, що можуть у подальшому бути враховані контролюючим органом під час вирішення питання вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та санкцій за результатами перевірки. Натомість, висновки посадових осіб, зазначені в акті перевірки, є лише думкою цих осіб щодо діяльності (бездіяльності) господарюючого суб`єкта та викладаються в акті в силу їх посадових обов`язків.
Частина 6 статті 7 Закону передбачає, що за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.
Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.
Із наявних матеріалів справи встановлено факт порушення вимог щодо складання акту перевірки характеристик продукції від 09 грудня 2016 року № 000040, оскільки відсутній запис посадової особи який встановлює обставини одноособового проведення перевірки позивачем.
Щодо висновками відповідача щодо порушення строку розгляду справи та строку винесення постанови про накладання штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції не погоджується із зазначеними вище висновками, оскільки частиною 5 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» зазначено, що про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадовими особами органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складається    протокол, який разом із поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та документами, що стосуються справи, передається посадовим особам, уповноваженим розглядати такі справи. Керівник чи заступник керівника органу ринкового нагляду розглядає справу протягом 15 днів з дня отримання відповідних документів.
Пункт 5 Постанови КМУ від 17 серпня 2002 р. № 1177 «Про затвердження Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів» передбачає, що постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший і другий примірники залишаються у Держпродспоживслужбі або її територіальному органі, який прийняв постанову про накладення штрафу, третій примірник у 3-денний термін після її прийняття надсилається суб`єкту господарювання або видається його представнику під розписку, оскільки 
Як зазначалось вище, постанова про накладання штрафних санкцій № 1 позивачем винесено 12 січня 2017 року. 
Однак, на адресу відповідача її направлено лише 17 січня 2017 року, тобто з порушенням визначеного пунктом 5 Порядку терміну. 
Вказані обставини підтверджено матеріалами справи що долучені позивачем.
Разом з тим, з поданих заперечень та доданих матеріалів вбачається, відповідач не є особою, що ввела продукцію у обіг. 
Даний факт не спростовується позивачем та підтверджується видатковою накладною № 3055003196 від 28.08.2015 року, який підтверджує факт придбання продукції, що стала предметом перевірки, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Філіпс Україна» чим фактично, на думку суду, усунуто недоліки, встановлені та відображені у акті перевірки від 09 грудня 2016 року № 000040. 
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позивачем порушено процедуру накладення стягнення, та як суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності її порушення, що є підставою для відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та скасування Постанова про накладання штрафних санкцій від 12 січня 2017 року № 1.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
           
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк           

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак,

                                                                                                    О.Є. Пилипенко