ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/261/20 Справа № 212/2911/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року         Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
                за участю секретаря – Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на  рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року,-
В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026 (далі – Договір кредиту), відповідно якому третя особа по справі отримала від позивача у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 64 777,00 доларів США, зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28 серпня 2018 року.
23 липня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Договору кредиту, відповідно до якої збільшено максимальний ліміт заборгованості до 68 711,11 доларів США, кінцевий термін погашення заборгованості подовжено до 28 серпня 2023 року, всі інші умови залишилися без змін.
В забезпечення виконання зобов`язання обов`язків по поверненню кредиту, сплати нарахованих відсотків, можливих штрафних санкцій за Договором кредиту, між позивачем та відповідачем був укладений Іпотечний договір № 991/08-КЛЗ/027 від 29.08.2008, відповідно до якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 25,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 (майновому поручителю).
Однак ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків за його використання не виконала в порушення умов Договору кредиту, у зв`язку з чим станом на 30.03.2015 утворилась заборгованість у розмірі 126035,17 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 2 963 468,09 грн., а саме: заборгованість за кредитом – 66 551,11 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 564 817,85 грн.; заборгованість за відсотками – 46 527,23 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 093 995,91 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту – 3 942,28 доларів США, що за курсом НБУ складає 92 694,95 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків – 9 014,55 доларів США, що за курсом НБУ складає 211 959,38 грн.
Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно), а саме двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 991/08-КЛ/026 від 29.08.2008 року де вони є майновими поручителями згідно іпотечного договору (том 1 а.с. 1-3,93-94).

       Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ “Укрсоцбанк” до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 задоволені.
       Звернуто стягнення на іпотечне майно – двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року в сумі 126 035,17 доларів США (сто двадцять шість тисяч тридцять п`ять дол. США 17 центів), що еквівалентно 2 963 468,09 грн. (два мільйони дев`ятсот шістдесят три тисячі чотириста шістдесят вісім грн. 09 коп.) за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості.
       Вирішено питання щодо стягнення судового збору.
       Зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (том 1 а.с. 106-109).

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що судом 1 інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовлено (том 1 а.с.172-177).
       
Справа розглядалась судами неодноразово.
       Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
       Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.
       Звернуто стягнення на іпотечне майно – двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року в сумі 126 035,17 доларів США (сто двадцять шість тисяч тридцять п`ять дол. США 17 центів), яка складається із заборгованості за кредитом – 66 551,11 доларів США, заборгованості за відсотками – 46 527,23 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту – 3 942,28 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків – 9 014,55 доларів США шляхом реалізації з прилюдних торгів на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
       Вирішено питання щодо стягнення судового збору.
       Зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (том 2 а.с.4-7).
       
       Постановою Верховного суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
       Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року — скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 2 а.с.55-63).
       Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволення позову. 

Судом 1 інстанції встановлено, що 29 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит на поточні потреби у розмірі 64 777,00 доларів США зі сплатою 15 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.08.2018, (а.с. 4-7, 13).
Відповідно до п.п.1.1 Договору кредиту третя особа зобов`язалася повертати суму кредиту до 15 числа кожного місяця, рівними частинами, згідно графіку, а також згідно п.п. 2.4.5 цього Договору зобов`язалася сплачувати проценти у валюті кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця наступного за звітним, в якому нараховані проценти (а.с. 4-5).
23.07.2009 між Позивачем та третьою особою ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору № 991/08-КЛ/026 від 29.08.2008, яким було збільшено ліміт кредиту до 68 711,11 доларів США та кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 28.08.2023, інші умови залишено без змін (а.с. 8).
З метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за Договором кредиту та Додаткової угоди між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечний договір № 991/08-КЛЗ/027 від 29.08.2008, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С., зареєстрований в реєстрі за № 4029, відповідно до якого банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 9-10, 24-26).
Судом 1 інстанції також встановлено, що порушення умов Договору кредиту ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків за його використання не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.03.2015 утворилась заборгованість у розмірі 126 035,17 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 2 963 468,09 грн., а саме: заборгованість за кредитом – 66 551,11 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 564 817,85 грн.; заборгованість за відсотками – 46 527,23 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 093 995,91 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту – 3 942,28 доларів США, що за курсом НБУ складає 92 694,95 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків – 9 014,55 доларів США, що за курсом НБУ складає 211 959,38 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 14-18).

       Задовольняючи позовні вимоги ПАТ “Укрсоцбанк” суд 1 інстанції зазначив, що позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є доведеними та обґрунтованими, оскільки боржник, взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконує у зв`язку з чим утворилася заборгованість задля погашення якої наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
       
       Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

       Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
               З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2008 року між АКБ “Укрсоцбанк”, правонаступником якого є ПАТ “Укрсоцбанк” та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026, за умовами якого ОСОБА_2 отримала в кредитні грошові кошти в розмірі 64777 доларів США із сплатою 15% річних строком до 28 серпня 2018 року, на поточні потреби (том 1 а.с. 4-7,13).
       29 серпня 2008 року між АКБ “Укрсоцбанк”, правонаступником якого є ПАТ “Укрсоцбанк” та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 991/08-КЛЗ/027 (з майновим поручителем). Згідно п.1.1. Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Основним зобов`язанням, укладеним між Іпотекодержателем та Позичальником, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_5 .(том 1 а.с.9-10).
       23 липня 2009 року між АКБ “Укрсоцбанк”, правонаступником якого є ПАТ “Укрсоцбанк” та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору № 991/08-КЛ/026 від 29.08.2008 року, яким збільшено ліміт кредиту до 68711.11 дол. США та кінцевий строк погашення кредиту продовжено до 28.08.2023 року. Інші умови залишено без змін (том 1 а.с. 8).
       29 липня 2009 року між АКБ “Укрсоцбанк”, правонаступником якого є ПАТ “Укрсоцбанк” та ОСОБА_1 укладено Договір № 1 про внесення змін до Іпотечного договору № 991/08-КЛЗ/027 від 29.08.2008 року, яким погоджено збільшення ліміту кредиту до 68711.11 дол.США та кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 28.08.2023 року (том 1 а.с. 11-12).
       У п.1.1. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026 з врахуванням змін, внесених додатковою угодою, було визначено строк повернення кредиьту — 28.08.2023 року, а також визначено графік зниження максимального ліміту заборгованості, згідно якого позичальник ОСОБА_2 з липня 2010 року повинна була сплачувати до 15 числа кожного місяця не лише проценти за користування кредитом, а й щомісячний платіж в рахунок погашення заборгованості, згідно із графіком. 
       Із копії розрахунку станом на 30.03.2015 року, щодо неповернення ОСОБА_2 кредитної заборгованості за кредитним договором № 991/08-КЛ/026 вбачається, що останній платіж по кредиту ОСОБА_2 внесла 18 листопада 2008 року у сумі 538,69 дол.США (том 1 а.с. 14-18).
       
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Статтею 530 ЦК України визначено,що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати. Підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
       Частиною 3 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов`язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
       Так, у пункті 4.4 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026 від 29.08.2008 р. сторони погодили, що в разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8 цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). 
       З вище зазначеного, вбачається, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання щодо дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання кредитного зобов`язання та визначили умови такого повернення коштів.
Проте суд першої інстанції не звернув увагу на домовленість сторін у пункті 4.4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026 та не з`ясував коли сплинув строк користування кредитом за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026 з урахуванням змісту пункту 4.4., та, відповідно, коли розпочався перебіг позовної давності для вимоги про повернення кредиту, дійшовши помилкового висновку, що початок перебігу слід відраховувати від дати останнього платежу.
Але, відповідно до п.1.1 Кредитного Договору погашення траншів кредиту буде здійснюватися до 15 числа кожного місяця. Також, згідно п. 2.4.5 Кредитного Договору сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого Кредиту (Траншу Кредиту) не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі (а.с. 4-5).
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 здійснила 18 листопада 2008 року.
Черговий платіж згідно Кредитного договору мав би був здійснений до 15 грудня 2008 року, але здійснений не був.
У відповідності до положень п. 4.4 Кредитного Договору у Банка виникло право вимоги з 16 березня 2009 року (15.12.2008 р. + 91 день = 16.03.2009 року).
З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся з позовом до суду 15.04.2015 року, хоча право вимоги у банка виникло з 16.03.2009 року 
       Таким чином, банк звернувся до суду поза межами строку позовної давності, якій закінчився 16.03.2012 року та про застосування якого було заявлено відповідачем.
       
Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 
       Відповідно до положень ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
       Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
       Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставною для відмови у позові.

       Враховуючи те, що відповідач не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. В заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 порушувала питання про застосування строку позовної давності, але у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення їй відмовлено. Між тим, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також ставить питання про застосування строку позовної давності.

З огляду на вказане та аналізуючи викладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування строку позовної давності. 
При цьому, колегія суддів наголошує, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів (п. 4.4 договору). Черговий платіж згідно Кредитного договору до 15 грудня 2008 року здійснений не був. У відповідності до положень п. 4.4 Кредитного Договору у Банка виникло право вимоги з 16 березня 2009 року (15.12.2008 р. + 91 день = 16.03.2009 року). Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після цієї дати, не підлягали виконанню.
Зазначене узгоджується з висновком, зробленим у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, на цьому також було наголошено й у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по даній справі. 

Враховуючи вищевикладене, рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В порядку ст. 141 ЦПК України з ПАТ “Укрсоцбанк” на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у сумі 4019 грн.41 коп., який підлягав сплаті при зверненні з апеляційної скаргою та 7 308 грн., що підлягав сплаті з касаційною скаргою, а разом 11 327 грн.41 коп.

       Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року — скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки — відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ЄДРПОУ 00039019 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 11 327 грн.41 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: