РІШЕННЯ
Іменем України

29 січня 2020 року 
Київ
справа №9901/589/19
адміністративне провадження №П/9901/589/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Шевцової Н.    В., 
суддів Бевзенка В.    М., Данилевич Н.    А., Шишова О.    О., Яковенка    М.    М. 
за участю 
секретаря судового засідання Івашка О.    Л.
учасників справи:
позивача ОСОБА_3. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:

І.    ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРЕДМЕТ СПОРУ
1.          27    листопада    2019 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), в якому просив суд: визнати протиправними відмови Вищої ради правосуддя у задоволенні його клопотань про ознайомлення із матеріалами справ за скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М-128/2/7 від 16    січня    2019 року) та зобов`язати відповідача забезпечити йому можливість ознайомитися із відповідними матеріалами дисциплінарних справ.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА
Аргументи позивача:
2.          Позивач в обґрунтування доводів позовної заяви посилається на порушення відповідачем вимог частини восьмої статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», зокрема, не забезпечення права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи.
3.          Позивач зазначає, що законодавець не пов`язує факт набуття фізичною особою прав скаржника у дисциплінарній справі з фактом відкриття/невідкриття дисциплінарного провадження за його скаргами.
4.          На підтвердження своїх доводів позивач посилається на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24    січня    2019 року в справі №    9901/510/18 та від 07 лютого 2019 року в справі №    800/500/16.
5.          За доводами позивача, дії відповідача щодо відмови в наданні йому права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи є порушенням принципів «легітимних очікувань» та «належного урядування», особливо, враховуючи, що таке саме право було ним реалізовано при розгляді ВРП його скарг стосовно судді Верховного Суду ОСОБА_7, які зареєстровані у ВРП під номерами: №    М-475/8/7-18 від 08 грудня 2018 року, №    М-475/26/7-18 від    15    травня    2018 року та №    М-475/47/7-18 від 21    листопада    2018 року.

Аргументи відповідача:
6.          У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що скарги щодо судді Октябрського районного суду м.    Полтави ОСОБА_4., які зареєстровані у ВРП за номерами М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019 року, М-1166/16/7-19 від 19 липня 2019    року, М-128/2/7-19 від 16 січня 2019 року перебувають у ВРП на стадії попереднього вивчення та перевірки дисциплінарної скарги.
7.          За доводами відповідача, приписи статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» надають право учасниками ознайомлюватися із матеріалами саме дисциплінарної справи. До відкриття дисциплінарної справи право скаржника на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження не передбачено. Вказаний підхід відповідає приписам Основним принципам незалежності судових органів, схваленим резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29    листопада та 13 грудня 1985 року.
8.          Відповідач зауважує, що позивачем не наведено доводів, яким саме чином відмова ВРП у задоволенні його клопотань про ознайомлення із матеріалами справ за його скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4 зашкодила його правам чи інтересам.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

9.          02 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду в складі судді Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Шевцової    Н.    В. відкрито провадження за цим позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
10.          16 січня 2020 року в судовому засіданні на підтвердження повноважень самопредставництва ОСОБА_6. надано довіреність від 09 січня 2020 року №    492/0/9-28, підписану Головою Вищої ради правосуддя, наказ ВРП від 24 березня 2017 року №69-к, яким ОСОБА_6 переведено на посаду головного спеціаліста відділу нормативно-правової роботи та підготовки проектів консультативних висновків правового управління секретаріату Вищої ради правосуддя; Положення про правове управління секретаріату Вищої ради правосуддя, затверджене наказом в.   о.   керівника секретаріату Вищої ради правосуддя від 29 грудня 2017 року №   625   -   к (зі змінами); рішення Вищої ради правосуддя від 23 березня 2017 року №   579/0/15-17 Про затвердження Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя; Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 23 березня 2017 року №    579/0/15-17.
11.          Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
12.          Отже, самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень виникає, зокрема, відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). Положення про окремий структурний підрозділ юридичної особи, затверджене керівником цього структурного підрозділу, не є належним підтвердженням повноважень самопредставника.
13.          16 січня 2020 року колегія суддів протокольною ухвалою відмовила в допуску ОСОБА_6 в цій справі, як самопредставника відповідача, з підстав неналежного підтвердження її повноважень, а також відклала розгляд справи для надання часу  відповідачу направити для участі в справі належного представника або самопредставника. 
14.          29 січня 2020 року у судове засідання прибула ОСОБА_6., яка на підтвердження повноважень самопредставника ВРП надала: рішення Вищої ради правосуддя від 23 березня 2017 року №    579/0/15-17 Про затвердження Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя; Положення про секретаріат Вищої ради правосуддя, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 23 березня 2017 року №     579/0/15-17; Положення про правове управління секретаріату Вищої ради правосуддя, затверджене наказом керівника секретаріату Вищої ради правосуддя від 20 січня 2020 року №  8-к; наказ ВРП від 24 березня 2017 року №69-к, яким ОСОБА_6 переведено на посаду головного спеціаліста відділу нормативно-правової роботи та підготовки проектів консультативних висновків правового управління секретаріату Вищої ради правосуддя; посадову інструкцію посаду головного спеціаліста відділу нормативно-правової роботи та підготовки проектів консультативних висновків правового управління секретаріату Вищої ради правосуддя, затверджену 20 січня 2020 року керівником секретаріату Вищої ради правосуддя Пушкар  С.  І. 
15.    29 січня 2020 року у судовому засіданні колегія суддів протокольною ухвалою, керуючись пунктом 11 Перехідних положень Конституції України та частиною третьою статті    55 Кодексу адміністративного судочинства України, відмовила ОСОБА_6 в допуску як самопредставника відповідача в цій справі, оскільки нею не підтверджено належних повноважень на самопредставництво ВРП, а також не надано доказів що вона є адвокатом.

ІV. УСТАНОВЛЕНІ В СПРАВІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

16.          11    листопада    2019 року ОСОБА_3 звернувся до ВРП із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи. 
17.          У клопотанні позивач зазначав, що на розгляді Вищої ради правосуддя знаходяться його скарги стосовно судді Октябрського районного суду м.    Полтави ОСОБА_4., які зареєстровані у ВРП під номерами М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М-128/2/7-19 від 16    січня    2019    року.
18.          На підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» ОСОБА_3    А. просив надати йому можливість ознайомитися з матеріалами цих справ з можливістю їх копіювання.
19.          Листом Вищої ради правосуддя від 20 листопада 2019 року №    43371/0/9-19 ОСОБА_3 повідомлено, зокрема, що частиною восьмою статті 49 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» право на ознайомлення з матеріалами справи надано учасникам дисциплінарної справи. Виходячи з положень частини першої статті 47 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» цього Закону, учасниками дисциплінарної справи є суддя, щодо якого відкрито дисциплінарну справу, та скаржник.
19.1.          На теперішній час членами Вищої ради правосуддя, визначеними автоматизованою системою розподілу справ (визначення члена Вищої ради правосуддя - доповідача) за дисциплінарними скаргами, які надійшли до Вищої ради правосуддя 16 січня, 19 липня, 07 жовтня 2019 року, які зареєстровані відповідно за вхідними номерами №№    М-128/2/7-19, М    -    1166/16/7-19, М    -    1166/24/7-19, здійснюється попередня перевірка в порядку статті 43 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», а дисциплінарну справу відкрито не було.
19.2.          Крім того, у листі зазначено, що відомості та документи, що містяться у матеріалах стосовно дисциплінарної відповідальності суддів (у тому числі матеріали дисциплінарних проваджень, дисциплінарні скарги, інші звернення, що стали підставою для здійснення Вищою радою правосуддя відповідного провадження або розгляду питання в межах визначених законодавством повноважень, пов`язана з цим службова кореспонденція: протоколи, листи, запити тощо), є службовою інформацією.
20.          До матеріалів справи позивачем долучено копії клопотань від 12 березня 2019    року та від 23 жовтня 2019 року про ознайомлення з матеріалами справи за його скаргами стосовно судді Верховного Суду ОСОБА_7, які зареєстровані у ВРП під номерами: №    М-475/8/7-18 від 08 грудня 2018 року, №    М-475/26/7-18 від    15    травня    2018 року та №    М-475/47/7-18 від 21    листопада    2018 року, на підставі якого він був ознайомлений з матеріалами справи 13 березня 2019 року.
21.          29 січня 2020 року в судовому засіданні позивач надав суду копію листа від 16 січня 2020 року №    1226/0/9-20, в якому повідомляється, що ОСОБА_3 може ознайомитися в приміщенні Вищої ради правосуддя з матеріалами за його скаргою стосовно судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_8.

V.    РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

22.          Частиною першою статті 42 Закону України від 21 грудня 2016 року №    1798    -    VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №    1798    -) дисциплінарне провадження розпочинається після отримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» скарги щодо дисциплінарного проступку судді, повідомлення про вчинення дисциплінарного проступку суддею або після самостійного виявлення членами Вищої ради правосуддя з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею дисциплінарного проступку, або за ініціативою Дисциплінарної палати, Комісії з питань доброчесності та етики чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом (дисциплінарна скарга).
23.          Частиною третьою статті 42 Закону №    1798    -визначено, що дисциплінарне провадження включає: 1)    попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2)    відкриття дисциплінарної справи; 3)    розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
24.          За змістом статті 43 Закону №    1798    -    VIII член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач): 1)    вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону та наявність підстав для залишення без розгляду дисциплінарної скарги чи відмови у відкритті дисциплінарної справи; 2)    за наявності підстав, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику; 3)    за наявності підстав, визначених пунктом 6 частини першої чи частиною другою статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи; 4)    за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - збирає у разі необхідності інформацію, документи, інші матеріали для перевірки викладених у скарзі обставин та складає вмотивований висновок з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи. Висновок доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати.
25.          Відповідно до частин першої та другої статті 47 Закону №    1798    -    VIII визначено учасників дисциплінарної справи, а саме: суддю, щодо якого відкрито дисциплінарну справу, та скаржника. Суддя, скаржник можуть брати участь у розгляді справи самостійно та/або через свого представника.
26.          У частині восьмій статті 49 Закону №    1798    -    VIII установлено, що учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватись з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, із дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних.
27.          Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
28.          Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №    2657    -    XII (далі - Закон №    2657    -    XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
29.          Статтею 20 Закону №    2657    -    XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
29.1.          Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
30.          Частиною першою статті 21 Закону №    2657    -    XII установлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
31.          Відповідно до статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року №    2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №    2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
32.          Згідно з частиною другою статті 6 Закону №    2939    -обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1)    виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
33.          Відповідно до частин першої-другої статті 9 Закону №    2939    -до службової відноситься інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.
33.1.          Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.
34.          Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04    листопада 1950 року, ратифікованої Законом №    475/97-ВР від 17 липня 1997    року, встановлює, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.
34.1.          Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
35.          Згідно з частинами першою, десятою, дванадцятою, тринадцятою статті 95 Закону України від 07 липня 2010 року №    2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - №    2453    -) дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи чи відмову в її відкритті, розгляд дисциплінарної справи і прийняття рішення. Розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні, на яке запрошуються особа, за скаргою (заявою) якої відкрито справу, або її представник та суддя, стосовно якого відкрито справу. Будь-які заінтересовані особи мають право бути присутніми на засіданні. Розгляд дисциплінарної справи стосовно судді відбувається на засадах змагальності. На засіданні органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, заслуховуються повідомлення члена органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо суддів, який здійснював перевірку, про результати перевірки, пояснення судді, стосовно якого розглядається справа, та/або його представника, свідків, а також інших заінтересованих осіб. Суддя, стосовно якого розглядається питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, та/або його представник мають право надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання і відводи.

VІ.     ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

36.          Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
37.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)    на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)    з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)    обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)    безсторонньо (неупереджено); 5)    добросовісно; 6)    розсудливо; 7)    з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)    пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)    з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)    своєчасно, тобто протягом розумного строку.
38.          У цій справі предметом оскарження є протиправність відмови Вищої ради правосуддя у задоволенні клопотань позивача про ознайомлення із матеріалами справ за його скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М-128/2/7 від 16    січня    2019 року).
39.          Правомірність таких відмов відповідачем у листі від 20 листопада 2019 року №    43371/0/9-19 обґрунтовано двома групами обставин, а саме: наявністю службової інформації у відповідних матеріалах, а також тим, що фактично дисциплінарної справи не відкрито.
40.          Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для віднесення всієї інформації, з якою виявив бажання ознайомитися позивач, до службової, Верховний Суд виходить з такого.
41.          Системний аналіз нормативного регулювання, наведеного в пунктах 21-26 цього рішення, дозволяє дійти висновку, що нормами законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію» інформація за порядком доступу до неї поділяється на відкриту та з обмеженим доступом.
42.          Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності вимог, визначених частиною другою статті 6 Закону №    2939    -    VI.
43.          При відмові у доступі до інформації розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, встановлені шляхом застосування «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI.
44.          Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
45.          Оскільки службова інформація є різновидом інформації з обмеженим доступом, то з метою віднесення будь-якої інформації до службової необхідно дотримання сукупності вимог, визначених частиною другою статті 6 та частин першої- другої статті 9 Закону №    2939-VI.
46.          Визнання розпорядником інформації певної інформації як службової не означає, що така інформація стає службовою в розумінні Закону № 2939-VІ, отже тільки за умови обґрунтування розпорядником підстав, визначених частиною другою статті 6 та частин першої-другої статті 9 Закону № 2939-VI, віднесення конкретної інформації до службової є правомірним.
47.          Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 9901/510/18.
48.          У постанові від 07 лютого 2019 року №    800/500/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої віднесення частини матеріалів дисциплінарного провадження до інформації з обмеженим доступом (службової інформації), зокрема висновків члена ВРП та її секції, не може бути підставою для ненадання можливості ознайомитися з іншими матеріалами, доступ до яких не обмежено відповідно до закону. Хоча положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у попередній редакції) безпосередньо не передбачали права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження. Проте і заборони на ознайомлення з такими матеріалами встановлено не було.
49.          Велика Палата Верховного Суду також у згаданій вище постанові зауважила, що, враховуючи рівність сторін дисциплінарного провадження та здійснення такого провадження на засадах змагальності та рівності, особа, яка подає дисциплінарну скаргу, має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження. Доступ до наявної в таких матеріалах інформації (або її частини) може бути обмежено з підстав, прямо передбачених законом.
50.          Верховним Судом установлено, що відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача про ознайомлення з усіма матеріалами за його скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М-128/2/7 від 16    січня    2019 року) без врахування приписів частини другої статті 6 та частин першої-другої статті 9 Закону №    2939-VI, що свідчить про протиправність відмови у задоволенні клопотання позивача з підстави віднесення всієї інформації до службової.
51.          Оцінюючи аргументи відповідача щодо неможливості надання позивачу права на ознайомлення з матеріалами за його скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М-128/2/7 від 16    січня    2019 року) справи у зв`язку з неприйняттям рішення про відкриття дисциплінарної справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
52.          Для реалізації права на ознайомлення з матеріалами перевірки дисциплінарних скарг, поданих скаржником, частиною восьмою статті 49 чинного Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватись з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, із дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних.
53.          Зазначена вище норма в порівнянні з положеннями статті 95 Закону №    2453-VI в частині нормативного регулювання права заявника на ознайомлення з матеріалами скарги щодо судді, є ідентичними, тому правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 лютого 2019 року №    800/500/16, є такою, що підлягає врахуванню при розгляді цієї справи.
54.          Посилання відповідача на те, що ознайомлення з матеріалами справи можливе лише після відкриття дисциплінарного провадження є безпідставним, оскільки хоча положення Закону №    1798    - безпосередньо не передбачають права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження до відкриття дисциплінарного провадження, проте і заборони на ознайомлення з такими матеріалами Законом №    1798    - не встановлено, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові від 07 лютого 2019 року №    800/500/16.
55.          Верховний Суд також враховує, що позивачем надано докази, які свідчать, що відповідач надавав йому можливість ознайомлюватися з матеріалами за його скаргами щодо судді Верховного Суду ОСОБА_7, які зареєстровані у ВРП під номерами: №    М-475/8/7-18 від 08 грудня 2018 року, №    М-475/26/7-18 від    15    травня    2018 року та №    М-475/47/7-18 від 21    листопада    2018 року, до вирішення питання про відкриття дисциплінарних справ. Крім того, позивачем надано копію листа від 16 січня 2020 року №    1226/0/9-20, в якому повідомляється, що ОСОБА_3 може ознайомитися в приміщенні Вищої ради правосуддя з матеріалами за його скаргою стосовно судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_8.
56.          Отже, фактично в діях органу державної влади наявні відмінне правозастосування одних і тих самих норм Закону №    1798    -, що суперечить вимогам правової визначеності та «законних очікувань».
57.          Абзацом третім підпункту 3.1 пункту 3  Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №    17-рп/2010 визначено, що принцип правової визначеності є одним з елементів верховенства права. Відповідно до цього принципу обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
58.          У рішенні від 10 грудня 2009 року в справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) Європейський суд з прав людини вказав, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п.    155).
59.          Законне очікування особи - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права.
60.          Враховуючи, що в цій справі Верховним Судом установлено, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про ознайомлення з матеріалами за його скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М-128/2/7 від 16    січня    2019 року), на момент звернення із цим клопотання позивач неодноразово реалізовував таке право в інших аналогічних випадках, отже, у нього було обґрунтоване «законне очікування» на прийняття відповідачем аналогічного рішення.
61.          При цьому Верховний Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 07 лютого 2019 року №    800/500/16, згідно з якою відсутність нормативно закріпленого права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження не є підставою для заборони на реалізацію такого права.
62.          За встановлених обставин справи Верховний Суд вважає, що оскаржувана відмова ВРП не містить обґрунтованих висновків про наявність визначених частиною другої статті 6 та частинами першої-другої статті 9 Закону № 2939-VI передумов для обмеження доступу до інформації. Крім того, відмова відповідача в задоволенні клопотань позивача про ознайомлення із матеріалами за його скаргами щодо судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4 (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М-128/2/7 від 16    січня    2019 року) не відповідає вимогам правової визначеності та «законним очікування», що є підставою для задоволення позову в повному обсязі. 

VII. СУДОВІ ВИТРАТИ

63.          Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
64.          Матеріалами справи підтверджено, що позивач за подання адміністративного позову в цій справі сплатив 768 грн 40 коп., які на підставі частини першої статті 139    КАС України підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 22, 241-246, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:
1.    Адміністративний позов ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
2.    Визнати протиправною відмову Вищої ради правосуддя, викладену у листі від 20    листопада 2019 року №    43371/0/9-19, в задоволенні клопотань ОСОБА_3 про ознайомлення із матеріалами справ за його скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М    -    128/2/7 від 16    січня    2019 року).
3.    Зобов`язати Вищу раду правосуддя забезпечити ОСОБА_3 можливість ознайомитися із матеріалами справ за його скаргами стосовно судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_4. (М-1166/24/7-19 від 07 жовтня 2019    року, М-1166/16/7-19 від 19    липня    2019 року, М    -    128/2/7 від 16    січня    2019 року).
4.    Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 12-А; код ЄДРПОУ: 00013698) на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 січня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      Н.    В.    Шевцова

Судді:                                                                                          В.    М.    Бевзенко

          Н.    А.    Данилевич 

          О.    О.    Шишов

                                                                                          М.    М.    Яковенко